Справа № 320/9099/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року справа №320/9099/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Макарівського районного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивачка) з позовом до Макарівського районного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), - про визнання незаконним дій відповідача за зобов`язання вчинити певні дії.

Зміст позову складають наступні позовні вимоги:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №61300487 та зобов`язати відповідача скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №61300487 від 18.02.2020.

- визнати бездіяльність відповідача незаконною і зобов`язати скасувати арешт накладений 23.09.2013 в рамках виконавчого провадження №39910476.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач допустив бездіяльність, яка полягає у не вчиненні дії щодо реєстрації припинення обтяження арешту майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві, а також вказує на порушення відповідачем п. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, тому суд застосовує при вирішенні даної справи порядок дослідження обставин справи та доказів, визначений ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України та вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 14.01.2021 відкрито провадження в даній адміністративний справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на таке.

23.09.2013 року державним виконавцем Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вишталюк Каріною Анатоліївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39910476 на підставі виконавчого листа №2-1497 від 16.07.2013, виданого Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 97 813,41 швейцарських франків (сорок один) раппен, що за офіційним курсом НБУ складає 836 138,37 грн.

15.11.2019 року до відповідача звернувся представник стягувача ПАТ «Універсал Банк» із заявою про повернення виконавчого документу про стягнення коштів з ОСОБА_1 без виконання відповідно.

15.11.2019 року начальником Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С., в рамках виконавчого провадження №39910476 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, в якій зокрема зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

15.11.2019 року начальником Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С., в рамках виконавчого провадження №39910476 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 83 935,74 грн.

05.12.2019 року стягувач, ПАТ «Універсал Банк», звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа по справі №2-1497 від 16.07.2013, виданого Деснянським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 97 813,41 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ складає 836 138,37 грн. до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича.

05.12.2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №60801788 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором.

05.12.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Виконавчим документом визначено суму до стягнення в розмірі 97 813,41 41 швейцарських франків та судовий збір в розмірі 3 219,00 грн., основна винагорода приватного виконавця, в розмірі 10 відсотків, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

18.02.2020 року заступником начальника Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Булашенко В.О. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження №39910476 від 15.11.2019 року відкрито виконавче провадження №61300487 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 83 935,74 грн.

Таким чином, в позові Позивач зазначає, що бездіяльність відповідача полягає у не вчиненні дії щодо реєстрації припинення обтяження арешту майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, у зв`язку з чим, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження арештованого у межах виконавчого провадження №39910476 майна.

Окрім того, позивач зазначає, що 18.02.2020 року при відкритті виконавчого провадження №61300487 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, відповідачем було порушено п. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»,оскільки виконавчий документ вже перебував на виконанні приватного виконавця Мілоцького О.Л.

Незгода позивача із діями державного виконавця щодо не зняття арешту в рамках виконавчого провадження №39910476 та відкриття виконавчого провадження №61300487 від18.02.2020 року зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Разом з цим, частиною 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2019 року начальником Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.С., в рамках виконавчого провадження №39910476 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, в якій зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 25.09.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження №2629553 від 25.09.2013року, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39910476 від 23.09.2013року виданої відповідачем.

Відповідно до пункту 22 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), - у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

З змісту ч. 1-2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, при поверненні виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні №39910476 виконавець, як і вказав у постанові від 15.11.2019, мав зняти арешт, який був накладений при відкритті виконавчого провадження. Однак, всупереч п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем арешт фактично знято не було.

У зв`язку з вищезазначеним, суд погоджується із висновком позивача стосовно того, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Аналогічних висновків дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 27.03.2020 року у справі №817/928/17 та від 26.05.2020 року у справі №815/7269/15.

Щодо неправомірності дій відповідача при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження №61300487 від 18.02.2020 року суд зазначає наступне.

Положеннями статей 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому Законом.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження, як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Зі змісту п. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що виконавчий збір не стягується, зокрема, - 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2019 року приватним виконавцем Мілоцьким Олегом Леонідовичем відкрито виконавче провадження №60801788 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором.

05.12.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Виконавчим документом визначено суму до стягнення в розмірі 97 813,41 41 швейцарських франків та судовий збір в розмірі 3 219,00 грн., основна винагорода приватного виконавця, в розмірі 10 відсотків, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

18.02.2020 року при відкритті виконавчого провадження №61300487 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, відповідачем було порушено п. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ вже перебував на виконанні приватного виконавця Мілоцького О.Л .

Згідно з вимогами п. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», - під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

У зв`язку з зазначеним вище суд висновує, що відповідачем при винесені постанови про стягнення виконавчого збору від 18.02.2020 року в були створені умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Щодо відкриття виконавчого провадження №61300487 поза межами строку дії виконавчого документу суд зазначає.

Відповідачем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану та постанову про стягнення виконавчого збору 15.11.2019 року. У постанові про стягнення виконавчого збору винесеної в рамках виконавчого провадження №39910476 зазначено, що строк її пред`явлення до виконання складає три місяці.

Таким чином, строк пред`явлення постанови від 15.11.2019 як виконавчого документа щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 83 935,74 грн. закінчився 15.02.2020 року.

Стаття 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Дотримання цього строку є необхідною передумовою прийняття виконавчого документа до виконання. Так, відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідачем не надано суду доказів того, що він звертався із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У зв`язку з зазначеним вище, суд висновує, що відповідачем 18.02.2020 року відкрито виконавче провадження №61300487 з порушенням строку, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, за ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За встановлених обставин суд висновує, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1681,60 грн, отже понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №61300487.

Зобов`язати Макарівський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №61300487.

Визнати бездіяльність Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () незаконною.

Зобов`язати Макарівський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () скасувати арешт, накладений 23.09.2013 в рамках виконавчого провадження №39910476.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () судові витрати у сумі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.