Справа № 380/10333/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року справа №380/10333/20

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого cудді - Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання - Роздіна Ю.Н.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Маліцького Д.В.,

представника відповідача - Баїк Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідач), в якій позивач просить: визнати протиправним, скасувати наказ ГУ Дрежгеокадастру у Львівській обл. від 23.10.2020 №13-11201/16-20-СГ, про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою і зобов`язати ГУ Дрежгеокадастру у Львівській обл. надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "01.03 Для ведення особистого селянського господарства " орієнтовною площею 2,00 га (кадастровий номер :8:000:0406), яка розташована на території Львівська область, Пустомитівський район.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ на переконання позивача, не містить вмотивованих підстав для відмови у реалізації права на одержання земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Провадження у справі суд відкрив ухвалою від 20.11.2020.

ГУ Держгеокадастру у Львівській області надало відзив на позов. Заявлені вимоги відповідач вважає безпідставними, необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, а відмову правомірною, оскільки місце розташування бажаної земельної ділянки не відповідає вимогам законів та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам.

Вказано, що в даних спірних правовідносинах земельна ділянка з кадастровим номером ;08:000;0406, площею 23,0250 га, з якої 2,0 га бажає приватизувати позивач, уже сформована шляхом її інвентаризації на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель відповідно до ст. 57 Закону України «Про землеустрій». Відтак неможливо сформувати нову земельну ділянку шляхом розроблення саме проекту землеустрою із ділянки, яка вже є сформованою без її поділу.

Також відповідач надав додаткові пояснення, згідно з якими зазначив, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта, натомість коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

В судовому засіданні по розгляду справи позивач та його представник вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши доводи сторін та дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

23.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням ЗВ-020, згідно з яким відповідно до вимог ст. 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для « 01.03 Для ведення особистого селянського господарства» орієнтовною площею 2,00 га (кадастровий номер ;08:000;0406), яка розташована на території Пустомитівського району Львівської області. До клопотання додав викопіювання з бажаним місцем розташування земельної ділянки.

23.10.2020 ГУ Держгеокадастру у Львівській області винесло наказ №13-11201/16-20-СГ Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. Підставою відмови стало те, що земельна ділянка знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву (кадастровий номер ;08:000;0406) площею 23,0250 га, поділ якого не проведено та включено до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які плануються для передачі у комунальну власність органам місцевого самоврядування.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір суд керувався наступним.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗК України, до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

При цьому, п. "а" ч .3 ст. 22 ЗК України визначає те, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Таким чином, ч. 3 ст. 22 ЗК України надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких належать сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ч. 6 ст.118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до п. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у поставнові Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №826/17220/17.

Крім того, ч. 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з пп. 31, 50 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Як встановлено судом, на заяву ОСОБА_1 , яка була подана ним відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» щодо надання даних з державної статистичної звітності про наявність вільних земель для зміни цільового призначення загальною площею 2,00 га які можуть знаходитися у Пустомитівському районі Львівської області ГУ Держгеокадастру у Львівській області надало відповідь від 07.08.2020 №В-429/0-781/6-20, згідно якої відомості про несформовані земельні ділянки у Державному земельному кадастрі відсутні. Крім того відповідача зазначив, що станом на «теперішній час», тобто на час подання позивачем означеної заяви у даних Державного земельного кадастру відсутня інформація про наявність на території Львівської області земельних ділянок державної та комунальної власності, не наданих у користування, які можуть бути надані у власність громадянам для цілей, визначених статтею 121 Земельного кодексу України.

Водночас відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером ;08:000;0406 який сформовано 02.11.2020 вказана земля відносилася до земель запасу.

З огляду на наведене суд критично ставиться до покликань відповідача на те, що згідно наказу від 09.12.2020 311-ОТГ землі з кадастровим номером :08:000:0406 були передані у комунальну власність Пустомитівської міської ради, оскільки на момент звернення позивача із клопотанням, за результатом розгляду якого було прийняте оскаржуване рішення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, чи відомості про обмеження у її використанні були відсутні, що підтверджується додатком до акта приймання передачі від 09.12.2020 (копія наявна в матеріалах справи).

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v.The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv.Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v.Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підстава відмови у наданні запитуваного позивачем дозволу, а саме те, що земельна ділянка знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву (кадастровий номер ;08:000;0406) площею 23,0250 га, поділ якого не проведено та включено до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які плануються для передачі у комунальну власність органам місцевого самоврядування, з огляду на встановлені обставини та сукупний аналіз норм чинного законодавства не належить до тих вичерпних підстав , які передбачені Земельним кодексом України.

Згідно інформації наданої ОСОБА_1 ГУ Держгеокадастру у Львівській області (лист від 07.08.2020 №В-429/0-781/6-20), станом на день звернення у даних Державного земельного кадастру була відсутня інформація про несформовані земельні ділянки, проте відповідач в межах своїх повноважень не направив запит до Пустомитівської міської ради для отримання інформації з метою погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 року у справі №826/11251/18.

Виходячи з наведеного, жодних підстав, які визначені ч.7 ст.118 ЗК України для відмови у наданні дозволів позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не було.

Тому, перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, суд дійшов висновку, що таке рішення прийняте відповідачем без урахування вимог ЗК України.

Відповідно до вимог ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "01.03 Для ведення особистого селянського господарства" орієнтовною площею 2,00га (кадастровий номер ;08:000;0406), яка розташована на території Львівська область, Пустомитівський район.

При цьому суд наголошує що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 року у справі №826/11251/18.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Даючи оцінку рішенню відповідача, яке полягає у відмові позивачу надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, оформленому наказом, суд дійшов висновку що воно не відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України та вимогам ЗК України, тому його слід визнати протиправним та скасувати.

З огляду на викладене вище суд, не погоджується із запереченнями відповідача в частині дискреційних повноважень у земельних правовідносинах, і вважає, що вимоги зобовязального характеру можуть бути задоволені судом, що сприятиме ефективному захисту порушеного права позивача.

Враховуючи висновок суду про протиправність рішення відповідача, виходячи із положень пункту 10.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про судове рішення в адміністративній справі від 20.05.2013 року № 7 та наданих суду повноважень, що визначені ст. 245 КАС України, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "01.03 Для ведення особистого селянського господарства " орієнтовною площею 2,00га (кадастровий номер :8:000:0406), яка розташована на території Львівська область, Пустомитівський район, оскільки це не пов`язано із здійсненням відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур.

Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень вказаного Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Дрежгеокадастру у Львівській області від 23.10.2020 №13-11201/16-20-СГ, про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Зобов`язати Головне управління Дрежгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для "01.03 Для ведення особистого селянського господарства" орієнтовною площею 2,00 га (кадастровий номер :08:000:0406), яка розташована на території Львівської області, Пустомитівського району.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (; 79019, м. Львів, пр - т Чорновола, 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 841 (вісімсот сорок одна) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 12.02.2021.

Суддя В.М. Сакалош