Справа № 545/1843/20
Суддя: Гальченко О. О.
Дата ухвалення: 2020-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/1843/20
Провадження № 2-а/545/91/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Гальченко О.О.,

при секретарі - Лисенко І.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 взводу № 1 БУПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - Сивовола Тараса Ігоровича про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 23.07.2020 року звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора роти № 1 взводу № 1 БУПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - Сивовола Тараса Ігоровича про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 09 липня 2020 року Інспектором взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - Сивоволом Тарасом Ігоровичем винесено постанову про накладення на адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 330144 від 09 липня 2020 року, якою його безпідставно та в порушення закону притягнуто до адміністративної відповідальності.

Адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності він не вчиняв, а безпідставність та протиправність вказаної постанови та притягнення його до відповідальності випливає з наступного.

Відповідачем 27 травня 2020 року вже було притягнуто його до адміністративної відповідальності за те саме правопорушення, оскільки 27.05.2020 року Інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області - Сивоволом Т.І. винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2594198.

Конституція України в ч. 1 ст. 62 чітко вказує, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Постанову відповідача серії ЕАМ № 2594198 від 27 травня 2020 року він оскаржив до суду, але рішення суду по справі 545/1386/20 не набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України обов`язковими до виконання є судові рішення, що набрали законної сили. А, як вказує ч. 1 ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З урахуванням останніх змін до КАС України, внесених Законодавцем у зв`язку з поширенням в Україні коронавірусної хвороби ( СОVID-19 ), в тому числі і Законом України «Про знесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби ( СОVID-19 ) від 18 червня 2020 року № 731-IX строк апеляційного; оскарження закінчується, а, відповідно, і настає час набрання законної сили рішенням суду до справі 545/1386/20 та втрати законної сили постанови Відповідача серії ЕАМ № 2594198 еід 27 травня 2020 року 05 серпня 2020 року ( 20 днів з дня набрання чинності Законом № 731- IX- 17.07.2020 року ).

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішення суду по справі 545/1386/20 не набрало законної сили.

Ч.2 ст. 291 КУпАП вказує, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки ( відеозапису ), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Отже, на даний час законної сили набрала та діє Постанова про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2594198.

Тому, винесення відповідачем постанови серії ДП 18 № 330144 від 09 липня 2020 року за тим самим фактом є другим фактом притягнення позивача до юридичної відповідальності одного виду.

Адміністративного правопорушення, за яке його двічі притягнуто до відповідальності він не вчиняв, що доводиться поданими Відповідачем суду доказами: фото та відеоматеріалами по справі № 545/1386/20, які не дають можливості поза розумним сумнівом встановити, чи саме автомобіль під керуванням позивача перевищив встановлене обмеження швидкості, чи інший транспортний засіб.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України вказує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В нашому ж випадку відповідачем порушено порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, встановлений КУПАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року.

Так, ст. 268 КУПАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Теж саме передбачено і п. 8 Розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року.

Повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції він отримав лише 15.07.2020 року о 17-44 год., що підтверджується роздруківкою трекінгу поштових відправлень з офіційного сайту АТ «УКРПОШТА» та конвертом до поштового відправлення № 118.

Саму постанову серії ДП 18 № 330144 від 09 липня 2020 року позивач отримав раніше за повідомлення про розгляд справи, а саме 14.07.2020 року, що підтверджується роздруківкою тренінгу поштових відправлень з офіційного сайту АТ «УКРПОШТА» та конвертом до поштового відправлення № 508.

Відповідно позивач фактично не міг бути присутнім 09.07.2020 року при розгляді справи про адміністративне правопорушення чи направити клопотання про відкладення розгляду справи, а відповідно і скористатися своїми правами, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в тому числі і професійною правовою допомогою.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУПАП постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Теж саме передбачено і п. 2 Розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року.

У відповідності до п. 5 Розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07.11.2015 року поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема і питання, чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду ( якщо справа не розглядається на місці ). Така ж вимога міститься і в ст. 278 КУПАП.

Ст. 277 КУПАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом ( посадовою особою ), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

В даному випадку всі матеріали справи були у відповідача ще з моменту першого притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, відповідач пропустив встановлений законом строк розгляду справи.

Ст. 247 КУПАП та п. 4 Розділу IV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року імперативно вказують на обов`язок поліцейського не розпочинати провадження у справі про адміністративне правопорушення, а розпочате закрити при наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу ( посадової особи ) про накладення адміністративного стягнення.

На фіктивність винесення даної постанови та її «надуманість» вказує той факт, що розгляд справи призначено на 17-39 год. 09.07.2020 року, а вже о 17 - 40 год. його було притягнуто до відповідальності. Але, за такий короткий проміжок часу фактично неможливо розглянути справу про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог законодавства.

Необхідно звернути увагу, що ст. 258 КУпАП зобов`язує патрульних поліцейських виносити постанову згідно вимог ст. 283 КУпАП. Це ключовий момент. У ст. 283 КУпАП зазначається : «Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган ( посадова особа ) виносить ухвалу по справі». Отже, щоб постанова була винесена, співробітник поліції спочатку повинен розглянути адміністративну справу ( вивчити докази, показання свідків, пояснення обвинуваченого, документи, позицію адвоката ). Постанова не може бути винесена без розгляду, інакше така постанова буде вважатися незаконною.

В Постанові вказано, що швидкість транспортного засобу вимірювалася приладом ТгuСАМ.

Але використання приладу ТгuСАМ є незаконним, оскільки він відсутній в переліку затверджених технічних засобів, що можуть використовуватися органами патрульної поліції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

За змістом вказаної норми мас існувати нормативно-правовий акт, яким затверджено перелік таких приладів, адже слово «використовується» слід трактувати як законне використання, тобто прямо передбачене законом, враховуючи положення ч. 2 ст. 19 КУпАП. Органи патрульної поліції не мають права використовувати будь-які прилади, а лише ті, що передбачені законом саме для такого використання. Навіть при тому, що такий прилад має сертифікат відповідності і повірку, він має бути зазначеним в спеціальному переліку приладів, які мають право використовувати органи патрульної поліції.

Раніше таким нормативно-правовим актом був наказ МВС України від 01.03.2010 № 33 ( втратив чинність 08.02.2019 ).

Згідно ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1)попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2)забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

А із самої назви постанови випливає, що фіксація здійснена не в автоматичному режимі.

Виходячи з зазначеної норми, а також положень ч.2 ст. 19 Конституції України : «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» ( Національна поліція, на підставі ст.1 зазначеного Закону, є центральним органом виконавчої влади, а відтак, на неї розповсюджується вказане конституційне положення ), Відповідач, будучи поліцейським, не мав права використовувати прилад із функціями фото- та відеофіксації не у автоматичному режимі.

Також, необхідно звернути увагу, що на пристрої, яким нібито зафіксоване правопорушення відсутній відбиток повірочного тавра або пломби.

З Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження «Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів» № 193 від 08.02.2016 року встановлено, що у разі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено, чи свідоцтво про повірку втрачено, засіб вимірювальної техніки вважається не повіреним.

Отже, показники швидкості руху автомобіля отриманні за допомогою «ТгuСаm LТІ 20/20» не є належним доказом, оскільки пристрій, який здійснював заміри був належним чином не повірений ( відсутня пломба або повірочне тавро ), а тому суд першої інстанції не може брати до уваги дані показники при внесенні рішення, а інших доказів, які б підтверджували факт вчинення даного правопорушення не надано.

Окрім того, у відповідності до ст. 280 КпАП України : «Орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність...».

З`ясування, чи було вчинено правопорушення, та чи винна особа у його вчиненні, а також пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, слід віднести до функції правосуддя.

У відповідності до ст, 124 Конституції України : «Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються».

Таким чином, винесення рішення з питання наявності або відсутності складу правопорушення, вини конкретної особи, тощо, може здійснюватися тільки судом. Винесення такого рішення будь-якою іншою службовою особою є привласненням функції правосуддя.

При цьому, відповідно до ст. 8 Конституції України : «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується».

Аналогічна норма міститься й у ч.3 ст.6 КАС України.

У відповідності до ч.4 ст.7 КАС України : «Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії».

Очевидно, що тлумачення на користь особи у разі сумнівів щодо доведеності її вини, як передбачено ст. 62 Конституції України і, як вказано у Рішенні Конституційного Суду України N 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року, цей принцип розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, стосується й суперечності між собою різних правових норм, що стосуються процесу доведення вини особи.

Первинним у цьому має бути саме дотримання прав особи, і взагалі принципу верховенства права, у відповідності до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України.

За таких умов, навіть, якщо судом буде визнано, що дії Відповідача формально відповідали ст. ст. 222, 258 КпАП України, це не може бути підставою для ігнорування порушень зазначених прав та гарантій, а також прямого порушення ст. 276 ч. 1 КпАП України з урахуванням її тлумачення Конституційним Судом України. Більше того, у такому випадку є підстави для того, щоб суд прийшов до висновку про невідповідність зазначених норм вимогам наведених вище статей Конституції України, із наслідками, передбаченими ч.4 ст.7 КАС України.

Щодо порушення прав позивача протиправними діями відповідача.

Позивача незаконно та безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф.

Доказами протиправної діяльності відповідача та порушення прав позивача є:

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 330144 від 09 липня 2020 року.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2594198 від 27 травня 2020 року.

Відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вказаного в обох постановах.

Попередній розрахунок судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом свого позову складається із витрат на сплату судового збору 420,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн.

У позивача та у відповідачів наявні наступні оригінали письмових доказів, копії яких додано до заяви :

1.Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 330144 від 09 липня 2020 року.

2.Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про

адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2594198 від 27 травня 2020 року.

3.Копія рішення суду по справі № 545/1386/20.

ОСОБА_1 письмово підтверджує, що ним не подано іншого позову ( позовів ) до цього самого відповідача ( відповідачів ) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Прохав :

1.Визнати протиправними дії Інспектора взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - Сивовола Тараса Ігоровича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( КУпАП ) та винесення Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 330144 від 09 липня 2020 року.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 330144 від 09 липня 2020 року.

3.Стягнути з Інспектора взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - Сивовола Тараса Ігоровича за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту латрульної поліції судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн.

В ході розгляду справи позивач також надав письмові пояснення щодо обставин позову, позивач та його представник - адвокат Майборода О.С. прохали розглядати справу без їх участі.

Відповідач - поліцейський роти № 1 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - Сивовол Т.І. надав 16.09.2020 року відзив на адміністративний позов, пославшись на те, що позов є безпідставним та необгрунтованим, тому він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав :

під час несення служби в м. Полтава по вул. Європейська 128/1, 27.05.2020 року екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості «TruCam LTI 20/20» ( серійний номер ТС001013 ) було виявлено порушення «Правил дорожнього руху», а саме, водій транспортного засобу «NISSAN X-TRAIL», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 75 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту більш ніж на 25 км/год., чим порушив п. 12.4. ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4. ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. За результатом розгляду справи на винесено постанову серії ЕАМ № 2594198 від 27.05.2020 за ч. 1 ст. 122 КУпАП якою накладено стягнення в розмірі 255 грн., відповідно до санкції статті. Не погодившись із вказаним рішенням інспектора патрульної поліції, гр. ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області із адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області у справі № 545/1386/20 від 22.06.2020?року адміністративний позов задоволено частково, скасовано постанову серії ЕАМ № 2594198 від 27.05.2020, а справу направлено на новий розгляд. Новий розгляд справи відбувся 09.07.2020 року в приміщенні УПП в Полтавській області ДПП. На розгляд справи гр. ОСОБА_1 не з`явився, у зв`язку із чим розгляд відбувся без його участі. За результатом нового розгляду справи винесено постанову серії ДП18 № 330144 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

До постанови в якості доказу долучено фото та відео, відзняте за допомогою лазерного вимірювача швидкості «ТгuСаm LТІ 20/20» ( серійний номер ТС001013 ), на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою він рухався, максимальну допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення ( додається до відзиву ).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють «Правила дорожнього руху», затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306 ( ПДР ). Особи, які порушують ці «Правила…», несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 1.5. ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 2.3. б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пункту 12.4. ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Дорожній знак 5.45. «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Дорожній знак 5.70. «Фото-, відео фіксування порушень ПДР». Інформує про можливість здійснення контролю за порушенням ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, ...., - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини,

на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

2. Щодо правомірності притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності та правові підстави застосування лазерного вимірювача швидкості «ТгuСаm LТІ 20/20».

Принцип роботи лазерного вимірювача швидкості «ТгuСаm LТІ 20/20», лазерний вимірювач швидкості «ТгuСаm LТІ 20/20» здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

З відстані у 350-450 м. поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу «TruCam…» ( LTI, США ) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі «TruCam…» зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування «AES» забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі «TruCam», але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом «TruCam».

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом «TruCam», у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Правові підстави застосування лазерного вимірювача шви якості «TruCam LTI 20/20» та наслідки виключення приладу із державного реєстру засобів вимірювальної техніки

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 р. № 437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки.

До вказаного переліку було включено засіб вимірювальної техніки -«Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LTI 20/20 TruCAM», який на підставі вказаного наказу було зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

На підставі вищевикладеного, 29 серпня 2012 фірмі Laser Technology, Inc., яка є виробником «TruCAM», було видано сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012 ( додається ).

Вищевказана процедура проведення державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки з подальшою реєстрацією таких типів вимірювальної техніки в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки була передбачена положеннями Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11,02.1998 р. № 113/98-ВР, ( втратив чинність 1.01.2016 р. ) та іншими підзаконними нормативно-правовими актами, які наразі втратили чинність.

Так, відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998 р. № 113/98-ВР, ( втратив чинність 01.01.2016 р. ) засоби вимірювальної техніки, призначені для серійного виробництва в Україні або для ввезення на територію України партіями, підлягають державним приймальним та контрольним випробуванням з метою затвердження типів цих засобів або контролю їх відповідності затвердженим типам і обов`язковим вимогам нормативних документів з метрології.

Також, відповідно до п. 1.3. «Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки», затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 19.02.2002 № 100 ( втратив чинність 14.06.2016 р. ) сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки видаються на підставі позитивних результатів державних приймальних або державних контрольних випробувань засобів вимірювальної техніки іноземним виробникам засобів вимірювальної техніки або їхнім офіційним представникам в Україні ( іноземні виробники ) - для офіційного підтвердження затвердження типу засобів вимірювальної техніки і можливості їх ввезення на територію України партіями.

Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно вироблялися в Україні або ввозити на територію України партіями.

Саме на виконання вимог вищевказаних нормативно-правових актів, які наразі втратили чинність, і здійснювалися державні приймальні випробування приладу «TruCAM» з подальшою реєстрацією останнього в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 «TruCAM» був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Виходячи з вищевказаних положень, у разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України.

Однак, засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі.

Також, необхідно зауважити, що відповідно до п. 3 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 № 1161, який є чинним, зберігання інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, унесені в установленому порядку до набрання чинності Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, як і формування та ведення вказаного реєстру, здійснювалося до 01.01.2019. При цьому, прилад «TruCAM» було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно, його подальша експлуатація жодним чином не обмежена нормами чинного законодавства.

Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології га метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

Відповідно до ст. 17 «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 р. № 1314-VI ( набрав чинності 01.01.2016 р. ) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

В свою чергу, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13807, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 13.11.2020 р. та чинного до 25.09.2019 р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCAM LTI 20/20» № ТС0001013 є придатним до застосування ( додається ).

Новим законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014р. № 1314-V1 ( набрав чинності 01.01.2016 р. ). не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України га введені в експлуатацію. Більше того, такої процедури як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCAM» також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних ( додається ).

Додаткове роз`яснення з цього питання викладено у відповіді Міністерства економічного розвитку та торгівлі ( копія додається ).

Також, необхідно зазначити, що позиція щодо правомірності використання поліцією лазерних вимірювачів швидкості ТгuСАМ та належності доказів, отриманих з цих пристроїв, була застосована у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 у справі № 234/17178/18, посилання на постанову в мережі Інтернет :

http://www.revestr.court.gov.ua/Review/80863622 та у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі № 554/10393/18, посилання на постанову в мережі Інтернет : http://www.revestr.court.gov.ua/Review/80893060. В обох випадках суди дійшли до висновку щодо необхідності скасування рішення суду І Інстанції з прийняттям нового рішення по справі, яким постанови за перевищення швидкості залишено в силі та констатовано законність використання приладу «ТгuСАМ» підрозділами Національної поліції.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на приписи чинного законодавства України, лазерні вимірювачі швидкості «ТгuСАМ», які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/111928 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості «ТгuСАМ» до застосування.

3. Що стосується позовної ВИМОГИ про визнання дій інспектора неправомірними.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій поліцейського під час розгляду справи та застосування адміністративного штрафу, слід зазначити наступне.

В ст. 286 КАС України чітко визначено, які рішення приймають судом за результатами розгляду справ даної категорії. Тобто, судом оцінюється складена постанова, за змістом, формою, з`ясовується наявність доказів, які б свідчили про вчинення особою правопорушення, відповідність призначеного адміністративного стягнення та встановивши, що під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності було порушено вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом приймається рішення про скасування відповідного рішення та закриття провадження, однак не про визнання дій інспектора неправомірними.

До аналогічного висновку прийшов Харківський апеляційний адміністративний суд у справі № 552/4570/18, Львівський апеляційний адміністративний суд у справі № 876/5814/18, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у справі № 390/196/18. У своїх постановах усі вищевказані суди прийшли до висновку щодо необхідності скасування рішень судів 1 інстанції в частині визнання дій інспектора патрульної поліції щодо винесення постанови неправомірними.

При цьому, суди посилаються на те що відповідно до ст. 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Таким чином, відповідач законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.

Так, не дії інспектора, а його рішення у формі постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер. Крім того, дії з складання постанови по справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами, своїх службових повноважень, наданих чинним законодавством.

У зв`язку із вищевикладеним, з врахуванням судової практики, позовна вимога про визнання дій інспектора при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірними є необгрунтованою.

Прохав прийняти рішення в справі, яким повністю відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог та розглянути справу без його участі.

Тому, суд вважає можливим розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся сторін, належно повідомлених по наявним матеріалам справи згідно ст. 205 КАС України, при наявності поданого відповідачем відзиву на позов.

Суд, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується позов, в тому числі відеодоказ, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем надано суду всі можливі докази на підтвердження обставин, на які він посилається, чим спростовується обставини зазначені поліцейським в постанові.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача щодо безпідставності притягнення його двічі до відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Так, зокрема відповідачами не додано доказу щодо підстав законності зупинки транспортного засобу, а доводи позивача є переконливими і доводяться матеріалами справи.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, то необхідно відмовити з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини при розгляді зазначених справ зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичним неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

Таким чином, інспектор поліції при виявленні ознак адміністративного правопорушення повинен скласти протокол, який в подальшому направляється до суду для розгляду по суті та прийняття рішення по справі, що і було зроблено.

На підставі аналізу наданих доказів суду, то дії інспектора та процесуальні дії інспектора поліції щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч.1 КУпАП щодо водія врегульовані нормами чинного законодавства.

Протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Надавати об`єктивну оцінку діям поліцейських під час оформлення адміністративних матеріалів в справах про адміністративне правопорушення, при складанні протоколів про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 122 ч.1 КУпАП, має відбуватися виключно в судовому засіданні, суддею в провадженні якого перебуває адміністративна справа. Вимога про відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, в якій УПП в Полтавській області ДПП не було стороною не є такою, що обґрунтована нормами чинного законодавства. Позивачем не наведено жодних доводів щодо протиправності дій УПП в Полтавській області ДПП та його посадових осіб та причинного зв`язку між такими діями та завданою йому шкодою.

Керуючись ст. 5-9, 12, 47, 77, 78, 139, 122-123, 241-245, 246, 250 ч. 6, 251 ч. 2, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов гр. ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 взводу № 1 БУПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції - Сивовола Тараса Ігоровича про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 330144 від 09 липня 2020 року.

В решті вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його ( її ) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення ( ухвали ) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко