Справа № 949/1431/20
Суддя: Оборонова І.В.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №949/1431/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Щербяк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця за правилами спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференцзв`язку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департамента патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу серії ЕАМ №3444532 від 17 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департамента патрульної поліції України та просить скасувати постанову старшого лейтенанта поліції роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Кохтюка Олександра Володимировича серії ЕАМ №3444532 від 17 листопада 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 листопада 2020 року старшим лейтенантом поліції роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Кохтюком О.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3444532 за якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122, та ст.125 КУпАП і на підставі ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Вказаною постановою він визнаний винним у тому, що 17 листопада 2020 року о 21 годині 11 хвилин на 57 км. автодороги Н-25 сполученням Городище-Рівне-Старокостянтинів він керував транспортним засобом марки «Fiat Scudo» з номерним знаком НОМЕР_1 з технічною несправністю, а саме не горіла одна лампочка підсвітки номерного знака, що є недостатньо освітленим в темну пору доби. Під час зупинки на вимогу працівників поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію на даному транспортному засобі, чим порушив п.2.3 «а», 30.2, 31.4.3 «а», п.9.9.б ПДР України - Порушення ввімкнення аварійної світлової сигналізації при зупинці працівником поліції.

Проте, із вказаною постановою позивач не згідний, оскільки 17 листопада 2020 року він, повертаючись із відрядження додому в с.Миляч Дубровицького району Рівненської області був зупинений працівниками поліції. Після чого працівники поліції повідомили, що у нього не горить одна лампочка підсвітки номерного знаку, що є порушенням ПДР України, за що передбачена відповідальність у виді попередження. На це, ОСОБА_1 відповів, що перед цим на заправці у м.Сарни Рівненської області він перевіряв підсвітку номерного знаку і вона була справна. При цьому додав, що того дня була дощова погода, туман та мряка, тому не виключено, що лампочка могла перегоріти або ж міг відійти контакт. Після цього, патрульний поліцейський пішов до свого автомобіля, де склав оскаржувану постанову.

Коли поліцейський зачитував постанову, то ОСОБА_1 дізнався, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності не лише за ст.125 КУпАП, а ще й за ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку із тим, що він під час зупинки на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Після цього, позивач повідомив патрульного про те, що хоче перенести розгляд справи, щоб скористатись професійною правничою допомогою. Також ОСОБА_1 невідкладно зателефонував на гарячу лінію відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції щодо неналежного виконання службових обов`язків поліцейським ОСОБА_2 . Потім поліцейський повернувся та почав з`ясовувати, коли йому буде зручно провести розгляд справи про адміністративне правопорушення за ст.125, ч.2 ст.122 КупАП. Домовившись про дату, поліцейський пішов до себе у автомобіль, але коли повернувся, то повідомив, що відхиляє його клопотання, у зв`язку з порушенням розумних строків.

Таким чином, справу про адміністративне правопорушення було розглянуто без його участі, адже патрульний склав постанову у себе в автомобілі, і лише потім повідомив про притягнення до адміністративної відповідальності за декількома статтями. Крім того, позивачу не було надано можливості скористатися своїм правом на професійну правничу допомогу, правом надати пояснення та заперечення.

Також позивач вказує, що відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП України, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, зазначена норма передбачає відповідальність за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Тому, згідно Кодексу України про адміністративні правопорушення, правопорушенням вважається не будь-які порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише ті, які вчинені при початку руху чи зміні його напрямку. Увімкнення аварійної світлової сигналізації, згідно з нормами п.п.9.1. «г» ПДР України вважається саме попереджувальним сигналом. Тоді як зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

З огляду на вищенаведене вказує, що будь-яких правових підстав, для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у працівника поліції ОСОБА_2 не виникло, а відтак постанова серії ЕАМ №3444532 від 17.11.2020 року в цій частині підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення та стягнути з відповідача понесені судові витрати з оплати судового збору.

Від представника відповідача до початку розгляду справи надійшов відзив на позову заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що 17 листопада 2020 року о 21 годині 11 хвилин на 57 км. автодороги Н-25 сполученням Городище-Рівне-Старокостянтинів, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Fiat Scudo» з номерним знаком НОМЕР_1 з технічною несправністю, а саме, не горіла одна лампочка підсвітки номерного знака, що є недостатньо освітленим в темну пору доби. Під час зупинки на вимогу працівників поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію на даному транспортному засобі, чим порушив п.2.3 «а», 30.2, 31.4.3 «а», п.9.9.б ПДР України, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122, та ст.125 КупАП. Постановою у справі про адміністративне правопорушення позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних адміністративних правопорушень та на підставі ст.36 КУпАП було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Вважає, що позивач не довів та не підтвердив належними і допустимими доказами ті обставини, на яких грунтуються його вимоги, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, обставин, що виключають адміністративну відповідальність та не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин, якими він обгрунтовує свій позов. Вказує, що зміст оскаржувальної постанови відповідає вимогам ст.283 КупАП, яка є законною, обгрунтованою та винесеною в повній відповідності нормам чинного законодавства. Також поліцейським здійснювався відеозапис події, оптичний диск якого долучений до матеріалів справи. Вказаний відеозапис є доказом, що після виявлення факту порушення вимог ПДР України та зупинки транспортного засобу, поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини, були роз`яснені його права. На відео видно, що не горіла одна лампочка підсвітки номерного знаку. Також позивачу під час перевірки було повідомлено, що у нього не увімкнена аварійна світлова сигналізація, а також, як позивач ігнорував спілкування з поліцейським та не міг точно вказати дату та час перенесення розгляду справи, а тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними.

Відповідач на розгляд справи до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку (а.с.38).

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наведене та згідно положень ч.1 ст.286, ч.3 ст.268 КАС України, з метою забезпечення своєчасного розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, оскільки він обгрунтовано навів свої заперечення у відзиві.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 17 листопада 2020 року старшим лейтенантом поліції роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Кохтюком О.В. було винесено постанову серії ЕАМ №3444532, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за за ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень (а.с.17).

Відповідно до вказаної постанови, 17 листопада 2020 року о 21:11 год. на 57 км. автодороги Н-25 сполученням Городище-Рівне-Старокостянтинів, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Fiat Scudo" з державним номерним знаком НОМЕР_1 з технічною несправністю, а саме не горіла одна лампочка підсвітки номерного знака, що є недостатньо освітленим в темну пору доби. Під час зупинки на вимогу працівників поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію на даному транспортному засобі, чим порушив п.9.9.б ПДР - Порушення ввімкнення аварійної світлової сигналізації при зупинці працівником поліції, або внаслідок засліплення водія світлом фар, чим порушив п.2.3 «а», 30.2, 31.4.3 «а», п.9.9.б ПДР України (а.с.17).

З позовної заяви вбачається, що позивач, не погоджуючись із вищевказаною постановою поліцейського, просить скасувати її в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КупАП.

Згідно з ч.1, 2 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП). Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У адміністративному позові позивач вказав, що ч.2 ст.122 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачає відповідальність за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Тому, правопорушенням вважається не будь-які порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише ті, які вчинені при початку руху чи зміні його напрямку. Увімкнення аварійної світлової сигналізації, згідно з нормами п.п.9.1.Г ПДР України вважається саме попереджувальним сигналом. Тоді як зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону, передбачає, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, дана стаття дозволяє поліцейському використовувати інформацію, отриману, зокрема, із відеотехніки, що закріплена на форменому одязі, службових транспортних засобах з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, в тому числі, відеозапис отриманий із нагрудної камери поліцейського, який у розумінні вимог статті 251 КУпАП є належними та допустимими доказами по справі.

З наданого відповідачем відеозапису, який був оглянутий в судовому засіданні вбачається, що позивач, здійснивши зупинку на вимогу поліцейського, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, що є порушенням вимог підпункту «Б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху. Проте, згідно Правилами дорожнього руху, пункт 9.9 «Б», який передбачає випадки, коли повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація міститься у розділі 9 Правил дорожнього руху «Попереджувальні сигнали». Тобто, вимога про увімкнення аварійної світлової сигналізації стосується вимог Правил дорожнього руху щодо попереджувальних сигналів.

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «г» пункту 9.1 Правил дорожнього руху, увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

При цьому, пунктом 9.2 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку : а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно підпункту «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи наведені вище норми, слід прийти до висновку, що в одному випадку увімкнення аварійної сигналізації виникає за передбачених та визначених умов, а у іншому випадку встановлений обов`язок подання попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, при чому за не виконання вказаних вимог відповідальність передбачена частиною другою статті 122 КупАП.

Диспозицією частини 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості.

Вказаною нормою не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому, зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку, що порушення позивачем вимог підпункту «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху, що полягає у не увімкненні аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.122 КУпАП, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за зазначеною статтею за порушення вимог підпункту «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху.

При цьому, суд звертає увагу на те, що статтею 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст.121-128, ч.1 і 2 ст.129, ст.ст.139 і 140 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення за частиною 2 статті 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення позивача до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Відповідно ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З цього слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011р.; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015р.; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі Єрохін проти України від 15.02.2013р.).

Наведене свідчить, що під час винесення постанови були порушені норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

За п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови серії ЕАМ №3444532 від 17.11.2020 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а тому вказана постанова у зазначеній частині є незаконною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги слід задоволити.

Разом із тим, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому, враховуючи, обґрунтованість заявлених вимог щодо наявності підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень, суд з метою повного відновлення прав позивача, вважає необхідним справу про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП закрити.

Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом сплатив судовий збір в розмірі 420,40 грн, його позовні вимоги судом задоволено, у зв`язку з чим, суд, керуючись вимогами ст.139 КАС України, вважає за необхідне стягнути з суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені судові витрати.

На підставі ст.ст.222, 258, 265-2, 283, 287, 293 КУпАП, керуючись ст.ст.9, 246, 250, 268, 286 КАС України.

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департамента патрульної поліції України про скасування постанови в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу серії ЕАМ №3444532 від 17 листопада 2020 року - задоволити.

Скасувати постанову старшого лейтенанта поліції роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Кохтюка Олександра Володимировича серії ЕАМ №3444532 від 17 листопада 2020 року в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення в цій частині - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департамента патрульної поліції України, 33028, вул. Степана Бандери, 14а, м.Рівне на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 12 грудня 1996 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , судові витрати в розмірі 420,00 (чотириста двадцять гривень 40 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Рівненській області.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.