Справа № 753/16460/20
Суддя: Каліушко Ф. А.
Дата ухвалення: 2021-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/65/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - інспектора патрульної поліції 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гаєвого Владислава Володимировича, про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - інспектора патрульної поліції 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гаєвий Владислав Володимирович, про визнання протиправною та скасування постанови. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.09.2020 року приблизно о 9:50 годині позивач запаркував належний його дружині автомобіль на тротуарі біля супермаркету АТБ по вулиці Іллєнка, 22, з метою здійснити покупки в супермаркеті. Приблизно о 10 годині позивач намагався здійснити з`їзд з тротуару на проїзну частину у межах вимог п. 15.10 «в» ПДР, та прямувати на ділову зустріч з клієнтом. В цей момент автомобіль було заблоковано співробітником поліції Гаєвим В.В. , який повідомив про порушення, на його думку, ПДР позивачем та здійснив процедури по винесенню постанови, відповідно до якої зазначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «BMW Х5», номерний знак НОМЕР_1 , 30.09.2020 о 10 год 04 хв. за адресою: м. Київ, вул. Ю. Іллєнка (Мельникова) 22, здійснив рух по тротуару, чим порушив п. 26.3 Правил дорожнього руху, та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КупАП). Вважає, що відповідачем винесено постанову не у порядок та спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, у зв`язку з чим, просить суд визнати протиправною і скасувати оскаржувану постанову, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі із призначенням справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

17 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. У відзиві Відповідач зазначив, що під час патрулювання Шевченківського району м. Києва, в складі екіпажу Рубін-НОМЕР_2 ( ОСОБА_3 , Гаєвий В. В. ), останніми було виявлено порушення ПДР транспортним засобом «BMW Х5», номерний знак НОМЕР_1 , водій якого здійснив рух тротуаром на вул. Ю. Іллєнка. Зупинивши вказане авто за порушення, інспектор підійшов до нього, представився, пояснив причину зупинки, та на підставі п. 2.4. ПДР висунув законну вимогу до водія пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1. ПДР. Оцінюючи всі докази, що свідчать про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, Інспектор Гаєвий В. В., за своїм внутрішнім переконанням, розглянув справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за результатами розгляду якої виніс постанову, оформлену відповідно до вимог ст. 283 КУпАП. Враховуючи, що підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснена інспектором у відповідності до ст. 278 та ст. 279 КУпАП, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, Постанову було винесено у присутності Позивача, роз`яснено всі його права, згідно із ст. 268 КУпАП, якими останній не скористався. Позивач із винесеним рішенням ознайомився, поставив свій підпис, про що є відповідна відмітка, отримавши при цьому його копію. Разом з тим, подавши позов, Позивач, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Посилаючись на викладені заперечення, Відповідач просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 30.09.2020 року Інспектором патрульної поліції 1 роти 4 батальйону УПП в м. Києві ДПП рядовим поліції Гаєвим В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3214760 (а.с.11).

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, вбачається, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «BMW Х5», номерний знак НОМЕР_1 , 30.09.2020 о 10 год 04 хв. за адресою: м. Київ, вул. Ю. Іллєнка (Мельникова) 22, здійснив рух по тротуару, чим порушив п. 26.3 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом пп. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Частиною 1 ст. 287 КУпАП України визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно положень ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Положеннями частини першої статті 122 КУпАП передбачено відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За змістом оскаржуваної постанови, зазначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «BMW Х5», номерний знак НОМЕР_1 , 30.09.2020 о 10 год 04 хв. за адресою: м. Київ, вул. Ю. Іллєнка (Мельникова) 22, здійснив рух по тротуару, чим порушив п. 26.3 Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 26.3 ПДР України у пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Інвалід», якими керують водії-інваліди. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Згідно із пунктом 11.13 ПДР України забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1, 26.2 та 26.3 цих Правил.

Водночас, відповідно до пункту 15.10 «в» ПДР України стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

У пункті 1.10 ПДР України встановлено, що стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу; тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Очевидним і зрозумілим є те, що здійсненню стоянки легкового автомобіля у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, тобто на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, передує рух, пов`язаний із заїздом на таке місце, а після її закінчення - рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з такого місця стоянки.

За таких обставин, рух автомобіля тротуаром, пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, не може містити склад порушення пункту 11.13 вказаних Правил, що відповідає аналогічному висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 року по справі №524/9162/16-а.

Разом з цим, на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення відповідачем надано до суду диск із відеозаписом події. З оглянутих судом матеріалів відеозйомки, на відео, жодним чином, не зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, а саме руху транспортного засобу по тротуару. З даного відеозапису вбачається автомобіль в статичному стані, який знаходиться перпендикулярно до супермаркету «АТБ», що свідчить про заїзд на таке місце, аніж рух транспортного засобу по тротуару.

Так, зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах, порушення правил руху автомобіля, як зазначено у постанові серії ЕАМ № 3214760, не може бути кваліфіковано за пунктом 26.3 ПДР України, на який посилається відповідач.

Враховуючи викладене, суд вважає відеозапис, наданий інспектором патрульної поліції, недостатнім та неналежним доказом по справі, оскільки із-за неналежної фіксації події адміністративного правопорушення, неможливо ідентифікувати всі події, які доводять об`єктивну та суб`єктивну сторону вказаного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Враховуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також відсутні належні докази щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. З огляду на викладене заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись стст. 5, 9, 19, 72-77, 241-245, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, стст. ч. 1 ст.122, 126, 251, 276, 283, 284, 287-289 КУпАП України, Законом України «Про національну поліцію», суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - інспектора патрульної поліції 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гаєвого Владислава Володимировича, про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ № 3214760 від 30 вересня 2020 року, винесену інспектором патрульної поліції 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гаєвим Владиславом Володимировичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу, у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн.00 коп.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції ум. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.