Справа № 420/13499/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в розмірі 31 905,40 грн., -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 02 грудня 2020 року надійшов адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 (надалі ВЧ НОМЕР_1 або позивач) до ОСОБА_1 (надалі відповідач), в якому позивач просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 заподіяну майнову шкоду в розмірі 31 905,40 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним
Позивач, зазначає, що згідно з витягом аудиторського звіту від 09.07.2020 року №520/1/26/аз вх.№3533 про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 по 01.03.2020, проведеного Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту, було встановлено факт нанесення збитків державі в розмірі 315994,80 грн. за рахунок застосування на автомобілях високооктанового автобензину марок А-92 та А-95 замість наявного автобензину А-76 (А-80).

За даним фактом у військовій частині НОМЕР_1 було призначено службове розслідування за результатами якого було встановлено, що під час проведення аудиту було здійснено перевірку дотримання вимог Таблиці основних і дублюючих марок пального, масел, мастил і спеціальних рідин, які використовуються при експлуатації автомобільної техніки до «Норм витрати пального/масел, мастил і спеціальних рідин при експлуатації, ремонті та консервації військової техніки й озброєння Збройних Сил України», введеного в дію наказом Miністра оборони України від 06.01.1999 № 01. Перевіркою було встановлено, що за рахунок застосування на автомобілях високооктанового автомобільного бензину марок А-92 та А-95 замість наявного автомобільного бензину А-76 (А-80) нанесено збиток державі в розмірі 315 994,80 грн.

Згідно довідки про видачу високооктанових бензинів зі складу паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 за період з 25.12.2016 по 20.03.2020, що в загальній сумі становить 315 994,80 грн., зі сховища паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 було видано бензину марки А-92 та А-95 замість А-80 на загальну різницю в вартості 201 338,20 грн., з них колишній начальник сховища паливно-мастильних матеріалів старший солдат ОСОБА_2 видав бензин А-92 та А-95 замість А-80 з загальною різницею у вартості на суму 31 905,40 грн.

Крім того, під час, службового розслідування було встановлено, що старший солдат ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника сховища ПММ військової частини НОМЕР_1 через особисту недисциплінованість та неналежне виконання службових обов`язків, порушив правила видачі автомобільного бензину на сховищі ПММ, внаслідок чого була нанесена школа державі в вигляді різниці вартості бензинів марки А-92, А-95 та А-80 на загальну суму 31 905,40 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Позивач стверджує, що шкода, завдана військовій частині НОМЕР_1 , полягає в тому, що внаслідок особистої недисциплінованості, низького рівня знань керівних документів та неналежного виконання службових обов`язків, начальник складу паливно-мастильних матеріалів старший солдат ОСОБА_2 порушив правила видачі автомобільного бензину на сховищі ПММ, внаслідок чого була нанесена шкода державі в вигляді різниці вартості бензинів марки А-92, А-95 та А-80 на загальну суму 31 905,40 грн.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців, та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Таким чином позивач вважає, що завдана відповідачем шкода у загальній сумі 31 905,40 грн. підлягає відшкодуванню в судовому порядку.

Процесуальні дії
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 залишено без руху у зв`язку з недотриманням позивачем вимог ст.ст.160, 161 КАС України. Надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Листом від 16 грудня 2020 року (вхід. №53784/20) позивач усунув недоліків позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року після усунення недоліків, які були підставою залишення позову без руху, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

Копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження від 17.12.2020 року, копію позову з додатками не було вручено відповідачу та повернуто підприємством поштового зв`язку із зазначенням причини невручення «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується наявним у матеріалах справи довідками ф.20 (а.с.93, 98).

Станом на 15 лютого 2021 року від відповідача відзив на позовну заяву, будь-які пояснення, заяви чи клопотання не надходили. Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Згідно частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.08.2016 року №179 призначено старшого солдата ОСОБА_1 , комірника взводу матеріально-технічного забезпечення, начальником сховища (ПММ) взводу матеріально технічного забезпечення, ВОС 859504А, шпк «молодший сержант» (а.с.13).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.01.2019 року №1: «старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , начальника сховища (ПММ) взводу матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільненого (демобілізованого) наказом командира 363 окремого батальйону охорони та обслуговування (по особовому складу) №108-РС від 27.12.2018 року, у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що справи та посаду здав, з 02.01.2019 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направити на облік до Вінницького ОМВК м. Вінниця» (а.с.13).

Аудиторським звітом про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 по 01.03.2020 від 09.07.2020 року №520/1/26/аз, проведеного Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту, встановлено факт нанесення збитків державі в розмірі 315 994,80 грн. за рахунок застосування на автомобілях високооктанового автобензину марок А-92 та А-95 замість наявного автобензину А-76 (А-80) (а.с.5-10).

Актом службового розслідування від 16.10.2020 року встановлено, зокрема, що:

- старший солдат ОСОБА_2 через особисту недисциплінованість та неналежне виконання службових обов`язків, які призвели до неналежної видачі майна служби пально-мастильних матеріалів, в порушення вимог Додатку № 2 до наказу Міністра оборони України від 06.01.1999 року №01, де визначено, що бензин марки А-92 використовується як дублюючий до бензину марки А-80 (тобто дозволяється видавати лише за відсутності на складах паливно-мастильних матеріалів низькооктанового бензину), видавав на вантажні автомобілі військової частини НОМЕР_1 (3ІЛ-131, ГАЗ-66) високооктанові бензини А-92 та А-95 замість наявного на складі паливно-мастильних матеріалів бензину марки А-80, чим наніс збитки державі, а саме: старший солдат ОСОБА_2 на загальну суму 31 905,40 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ять гривень 40 копійок);

- протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків: за час перебування на посаді начальника складу паливно-мастильних матеріалів, старший солдат ОСОБА_2 , видавав на вантажні автомобілі високооктанові бензини А-92 та А-95 за роздавальними відомостями №381 від 20.05.2017 на суму 291,40 грн., №570 від 28.08.2017 на суму 195,30 грн., №246 від 25.05.2017 на суму 195,30 грн., №262 від 25.05.2017 на суму 204,60 грн., №378 від 20.05.2017 на суму 384,40 грн., №165 від 21.05.2018 на суму 5245,20 грн., №382 від 20.05.2017 на суму 291,40 грн., №255 від 25.05.2017 на суму 142,60 грн., №798 від 21.10.2017 на суму 49,60 грн., №163 від 21.03.2017 на суму 266,60 грн., №517 від 20.07.2017 на суму 241,80 грн., №377 від 20.05.2017 на суму 99,20 грн., №164 від 21.02.2017 на суму 967,20 грн., №452 від 20.06.2017 на суму 241,80 грн., №534 від 21.07.2017 на суму 1791,80 грн., №727 від 29.09.2017 на суму 241,80 грн., №825 від 21.10.2017 на суму 49,60 грн., №74 від 28.01.2017 на суму 2225,80 грн., №3 від 21.12.2017 на суму 1432,00 грн., №279 від 24.11.2018 на суму 241,80 грн., №65 від 21.02.2018 на суму 241,80 грн., №208 від 21.07.2018 на суму 142,60 грн., №182 від 26.05.2018 на суму 669,60 грн., №219 від 26.07.2018 на суму 329,00 грн., №290 від 15.10.2018 на суму 291,40 грн., №206 від 21.07.2018 на суму 719,20 грн., №174 від 21.06.2018 на суму 1742,20 грн., №220 від 21.07.2018 на суму 3143,40 грн., №175 від 21.06.2018 на суму 4011,40 грн., №186 від 16.06.2018 на суму 768,80 грн., №260 від 20.09.2018 на суму 1593,40 грн., №183 від 07.06.2018 на суму 620,00 грн., №263 від 21.11.2018 на суму 409,20 грн., №235 від 22.08.2018 на суму 384,40 грн., №178 від 21.06.2018 на суму 471,20 грн., №192 від 02.07.2018 на суму 49,60 грн., №245 від 22.08.2018 на суму 725,40 грн., №187 від 19.06.2018 на суму 192,20 грн., №75 від 20.02.2018 на суму 285,20 грн., №155 від 21.04.2018 на суму 99,20 грн., №212 від 26.07.2018 на суму 74,40 грн., №196 від 17.07.2018 на суму 142,60 грн., №187 від 19.06.2018 на суму 192,20 грн., №187 від 19.06.2018 на суму 192,20 грн. з загальною різницею вартості палива на суму 31 905, 40 грн., чим порушено, зокрема, пункт 3.1.9 наказу Міністра оборони України № 300 від 16.07.1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», де зазначено, що усі посадові особи військової частини, які відають військовим господарством, повинні організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів; пункт 3.2.40 наказу Міністра оборони України №300 від 16.07.1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», де зазначено, що начальники складів частини відповідають за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів, за підтримку внутрішнього порядку, санітарний та протипожежний стан на складах; статтю 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», де визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України та обов`язки начальника сховища паливно-мастильних матеріалів, де визначено, що начальник сховища паливно-мастильних матеріалів зобов`язаний суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків розливу, вигорання та нестач;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою: перебуваючи на посаді начальника сховища ПММ військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 через особисту недисциплінованість та неналежне виконання службових обов`язків, порушив правила видачі автомобільного бензину на сховищі ПММ, внаслідок чого була нанесена шкода державі в вигляді різниці вартості бензинів марки А-92, А-95 та А-80 на загальну суму 31905,40 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ять гривень 40 копійок);

- вина старшого солдата ОСОБА_1 виражається у формі непрямого умислу, що призвело до неналежного обліку та видачі майна служби пально-мастильних матеріалів та нанесення збитків державі (а.с.18-27).

В наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №164 від 16.10.2020 року «Про результати службового розслідування за фактом необґрунтованого використання високооктанових бензинів А-92, А-95 замість А-80 на суму 315 994, 80 грн.» зазначено, що перебуваючи на посаді начальника сховища ПММ військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 , через особисту недисциплінованість та неналежне виконання службових обов`язків, порушив правила видачі автомобільного бензину на сховищі ПММ, внаслідок чого була нанесена школа державі в вигляді різниці вартості бензинів марки А-92, А-95 та А-80 на загальну суму 31 905,40 грн.. З метою усунення недоліків, виявлених під час аудиту військової частини НОМЕР_1 , наказано помічнику командира батальйону з правової роботи, відповідно до статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців, та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-XI, подати позов до суду щодо відшкодування зі звільненого з військової служби старшого солдата ОСОБА_1 заподіяної з його вини шкоди державі у розмірі 31905,40 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ять гривень 40 копійок) (а.с.15-17).

Згідно довідки розрахунку про відшкодування майна служби ПММ від 27.10.2020 року №2662 сума 31 905 гривень 40 копійок підлягає утриманню зі старшого солдата ОСОБА_1 за необґрунтоване використання автомобільних бензинів марки А92, А95 замість А80 (а.с.4).

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача майнової шкоди.

Джерела права та висновки суду
Відповідно до частини другої статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Проходження військової служби в Збройних Силах України, врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XІV(надалі - Статут).

Згідно з вимогам статті 127 Статуту солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року №1075-XIV (надалі Закон №1075-XIV).

Згідно статті 1 Закону №1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Стаття 3 №1075-XIV передбачає, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку.

Згідно статті 7 Закону №1075-XIV, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Згідно статті 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно приписів статей 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Вирішуючи заявленій спір по суті та надаючи оцінку доводам сторін суд виходить із того, що на момент вчинення відповідачем неправомірних дій, а саме видачі на вантажні автомобілі високооктанових бензинів А-92, А-95 замість А-80, підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначались «Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затверджене постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року №243/95-ВР (надалі Положення).

Пунктом 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі передбачено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Згідно з пунктом 3 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відповідно до пункту 4 вказаного Положення, відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Пунктом 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно з пунктом 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Суд зазначає, що постанова Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» від 23 червня 1995 року №243/95-ВР втратила чинність 31.10.2019 року на підставі пункту 2 розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі - Закон №160-IX).

Таким чином, на час проведення службового розслідування та видання наказу за його результатами, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначав Закон №160-IX.

Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Частиною 4 статті 3 Закону №160-IX встановлено, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 4 Закону №160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Відповідно до положень п.п.2-6 статті 8 Закону №160-IX у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника). Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць. Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом. Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Судом встановлено, що за результатами проведення розслідування складено Акт службового розслідування від 16.10.2020 року (а.с.18-27).

Частиною 7 статті 8 Закону №160-IX встановлено, що якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У матеріалах справи наявний витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.10.2020 року №164 «Про результати службового розслідування за фактом необґрунтованого використання високооктанових бензинів А-92, А-95 замість А-80 на суму 315 994, 80 грн.». При цьому, з наданого витягу з наказу та наявних у матеріалах справи доказів наданих позивачем судом не вбачається факт доведення Наказу №164 від 16.10.2020 року до відповідача під підпис, а також факт вжиття дій спрямованих на ознайомлення відповідача з даним наказом або відмови від ознайомлення.

Відповідно до статті 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що для вирішення питання про відшкодування завданої шкоди у судовому порядку необхідним є факт відмови винної особи від її добровільного відшкодування.

Однак, як встановлено судом, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту ознайомлення відповідача із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом необґрунтованого використання високооктанових бензинів А-92, А-95 замість А-80 на суму 315 994, 80 грн.» від 16.10.2020 року №164, або відмови від такого ознайомлення, а також відсутні докази здійснення позивачем пропозиції щодо добровільного відшкодування завданої шкоди.

З огляду на вищевикладене, враховуючи недоведеність факту ознайомлення відповідача із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом необґрунтованого використання високооктанових бензинів А-92, А-95 замість А-80 на суму 315 994, 80 грн.» від 16.10.2020 року №164, а також відсутність доказів на підтвердження факту відмови відповідача від добровільного відшкодування завданої шкоди, суд приходить до висновку про передчасність заявлених позовних вимог та, як наслідок, відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в розмірі 31 905,40 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 ).

Суддя С.О. Cтефанов

.