Справа № 2-а-4650/10/0270
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4650/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом: ОСОБА_1

до: головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роєнка Романа Володимировича

про: визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ :

В листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роєнка Романа Володимировича про визнання бездіяльності останнього протиправною, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2010 року №16470514 та зобов`язання виконати судове рішення, на підставі якого Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 24.11.2009 року №2-а-4007/08.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив наступне.

09 листопада 2010 року ОСОБА_1 отримав постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роєнка Романа Володимировича про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2010 року (ВП №16470514). Підставою для закінчення виконавчого провадження стало фактичне повне виконання рішення суду згідно з виконавчим документом, що, на думку відповідача, підтверджується листом Міністерства юстиції України від 08.09.2010 року №28-45/542.

Проте, позивач не погоджується із викладеною в постанові відповідача підставою, що слугувала закінченню виконавчого провадження, оскільки, на його думку, повного виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду (ВОАС) не відбулося.

Так, позивач зазначив, що постановою ВОАС від 15.08.2008 року було зобов`язано Міністерство юстиції України надати відповіді на поставлені запитання позивача у звернені від 28.02.2008 року. Міністерство юстиції України своїм листом виконало вимоги зазначеної вище постанови ВОАС, однак не в повному обсязі, адже інформація, викладена у листі, не розкриває по суті поставлених ним усіх 4-х запитань у зверненні, а містить відповідь лише на перше запитання. Відтак, на думку ОСОБА_1 , підстав для припинення виконавчого провадження у державного виконавця не було, оскільки рішення суду не було виконано в повному обсязі.

Позивач вважає таку пасивність та бездіяльність відповідача щодо виконання постанови ВОАС у виконавчому провадженні №16470514 протиправною, а тому постанова про закінчення вказаного виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Викладені в адміністративному позові обставини, стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з переліченими вище позовними вимогами.

Ухвалою суду від 18 листопада 2010 року за вказаним позовом відкрито провадження у адміністративний справі та призначено засідання з її розгляду.

Ухвалою суду від 26 листопада 2010 року суд, враховуючи положення ч. 3 ст.181 КАС України, відповідно до якої відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, замінив неналежного відповідача у справі - Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Роєнка Романа Володимировича на належного - Відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшло його письмове клопотання щодо розгляду справи без його участі. Зі змісту даного клопотання вбачається, що останній позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач або його повноважний представник в судове засідання повторно не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою та матеріалами справи. Разом із тим, своїм правом на подання письмових чи будь-яких інших заперечень проти позову останній не скористався, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

В силу вимог ч. 3 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частини 5 статті 181 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів з моменту відкриття провадження у справі.

Частина 4 статті 128 КАС України передбачає, що у разі неприбуття відповідача - суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Ці ж наслідки застосовуються у разі повторного неприбуття за таких самих умов відповідача, який не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

Крім того, ч. 1 ст. 41 КАС України встановлює, що суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказані вимоги КАС України та враховуючи клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, повторну неявку відповідача, скорочені строки розгляду справи даної категорії, суд дійшов до висновку про проведення судового розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2008 року у адміністративній праві №2-а-4007/08 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними, зобов`язання надати позивачу письмову відповідь на запитання, поставлені ним у зверненні від 28.02.2008 року, позовні вимоги останнього було задоволено частково, а саме: зобов`язано Міністерство юстиції України надати ОСОБА_1 повну та обґрунтовану відповідь на поставлені запитання у зверненні від 28.02.2008 року, що надійшло з Апарату Верховної Ради України; в решті позовних вимог відмовлено.

Зі змісту постанови ВОАС від 15 серпня 2008 року, судом встановлено, на які саме запитання ОСОБА_1 не було надано відповідь Мін`юстом. Зокрема, позивач просив надати відповідь на 4 запитання: «Чи була вказівка з Міністерства юстиції України, та Вінницького обласного управління юстиції вказівки, за листопад 2005р. про те, щоб готовити довідки про показники роботи на держвиконавців, які звільнені за п.1 ст.40 КЗпП України (тобто в зв`язку з ліквідацією підприємства), якщо були, то надайте мені копії документів? (№1) Чи потрібно реєструвати дані довідки про показники роботи по вихідній кореспонденції, а номер, на довідці ОСОБА_2 , поставив сам, та дату №02-6342 від 11.11.05р.?(№2) За яким вхідним номером довідка про показники роботи ОСОБА_1 №02-6342 від 11.11.05р. зареєстрована була в листопаді 2005р. у Державній виконавчій службі у Вінницькій області?(№3) Чи потрібно було ознайомити ОСОБА_1 з довідкою №02-6342 від 11.11.05р., ОСОБА_2 .?(№4)».

У суду в силу ч. 1 ст. 72 КАС України не виникає сумніву щодо достовірності обставин, встановлених постановою ВОАС від 15 серпня 2008 року. Окрім того, в матеріалах адміністративної справи міститься копія самого листа Міністерства юстиції України від 17.04.2008 року №Т-11781-28, дії, з видачі якого, були предметом оскарження у адміністративній справі №2-а-4007/08.

Зазначена вище постанова суду набрала законної сили, в результаті чого головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роєнком Р.В. було відкрито виконавче провадження №16470514.

Міністерство юстиції України, виконуючи постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2008 року, надіслало на адресу ОСОБА_1 лист від 08.09.2010 року №28-45/542.

Як встановлено судом, цей лист містить інформацію щодо поставлених позивачем запитань у зверненні від 28.02.2008 року.

В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_1 інформацію, викладену у листі, не вважає такою, що містить вичерпні відповіді на поставлені ним всі 4 запитання, а лише - на одне.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою статті 181 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" вiд 21.04.1999 року № 606-XIV (далі Закон вiд 21.04.1999 року № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 11 Закону вiд 21.04.1999 року № 606-XIV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов`язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Серед виконавчих документів, які являються підставами для здійснення виконавчих дій, є зокрема виконавчий лист.

Порядок прийняття виконавчого документу до виконання встановлений у ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Статтею 37 Закону вiд 21.04.1999 року № 606-XIV передбачені випадки закінчення виконавчого провадження. Так, пункт 8 частині 1 статті встановлює, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Судом встановлено, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роєнком Р.В. за наявності відповідних повноважень, передбачених Законом, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону вiд 21.04.1999 року № 606-XIV було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, про що повідомлено учасників виконавчого провадження. Остання була мотивована фактичним та повним виконанням рішення суду згідно із виконавчим документом.

Оцінюючи дії відповідача щодо винесення постанови, якою було закінчено виконавче провадження, суд виходить з наступного.

Так, на думку ОСОБА_1 , основною підставою для скасування оскаржуваної постанови є те, що вимоги виконавчого документу, виданого на підставі рішення ВОАС від 15.08.2010 року, не виконані в повному обсязі. Адже, як зазначає позивач, у листі Мін`юсту міститься лише одна повна та обґрунтована відповідь на поставлені ним 4 запитання, а саме, на запитання №1. Відповідей на інші запитання №2, №3 та №4 лист не містить.

Натомість, суд не погоджується із такими висновками позивача та вважає їх хибними, оскільки матеріали адміністративної справи, зокрема, зміст самого листа Міністерства юстиції від 08.09.2010 року №28-45/542 свідчить про протилежне.

На запитання Тарнавського №2 - «Чи потрібно реєструвати дані довідки про показники роботи по вихідній кореспонденції, а номер, на довідці ОСОБА_2 , поставив сам, та дату №02-6342 від 11.11.05р.?» досліджуваний лист Мін`юста містить інформацію із відповіддю - «Довідка про показники роботи як окремий документ у Державній виконавчій службі Вінницької області не реєструвалася, у зв`язку з тим, що готувалась в доповнення до подання про звільнення» (абз.6 листа Мін`юсту від 08.09.2010 року №28-45/542). З відповіді Міністерства юстиції України, яка, як проаналізовано судом, надана позивачеві в контексті конкретної ситуації, що мала місце, слідує, що вхідний номер довідці не був присвоєний. Відтак, на думку суду, відповідь є вичерпною та повною. А своє трактування позивачем відповідей на запитання, що стосуються конкретної ситуації, на думку суду, є зловживанням останнім наданими йому чинним законодавством правами.

У відповідь на запитання позивача №3 «За яким вхідним номером довідка про показники роботи ОСОБА_1 №02-6342 від 11.11.05р. зареєстрована була в листопаді 2005р. у Державній виконавчій службі у Вінницькій області?» Міністерством юстиції України зазначено: «Вказаній довідці був присвоєний той же вихідний номер, що і поданню про звільнення» (абз.4 листа Мін`юсту від 08.09.2010 року №28-45/542).

Судом встановлено, що даний факт беззаперечно підтверджується наданими позивачем матеріалами, із яких вбачається, що як і поданню про звільнення, так і довідці про показники роботи було присвоєно один і той самий вихідний номер - №02-6342 від 11.11.2005 року.

В той же час, що стосується вхідного номеру довідки про показники роботи, то із відповіді на запитання №2, яка міститься у листі Мін`юсту від 08.09.2010 року №28-45/542, вбачається, що вона взагалі не реєструвалася у Державній виконавчій службі Вінницької області, тому логічним є висновок, що їй і не було присвоєно вхідного номеру.

Виходячи з викладеного, на дане запитання у листі міститься вичерпна відповідь.

І на останнє запитання ОСОБА_1 №4 «Чи потрібно було ознайомити ОСОБА_1 з довідкою №02-6342 від 11.11.05р., ОСОБА_2 .?» Міністерство юстиції України, на думку суду, також надало обґрунтовану відповідь: «Дії в.о. заступника начальника Тростянецького районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Репенка О.С. постановою Тростянецького районного суду від 11.06.2007 в частині не ознайомлення Вас зі змістом довідки №02-6342 від 11.11.2005 визнано неправомірними» (абз.5 листа Мін`юсту від 08.09.2010 року №28-45/542). Тобто, Міністерство юстиції України у своїй відповіді констатувало факт протиправності дій ОСОБА_2 щодо не ознайомлення ОСОБА_1 із довідкою про показними його роботи, який був встановлений постановою Тростянецького районного суду, а відтак очевидним є те, що ОСОБА_2 був зобов`язаний ознайомити позивача із зазначеною вище довідкою.

Окрім того, слід відмітити, що положення Закону України «Про звернення громадян» вiд 02.10.1996 року № 393/96-ВР не містять чітких вимог щодо самої форми відповіді на звернення громадян. Аналіз його положень свідчить про те, що органи державної влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадових особи повинні у межах своїх повноважень розглянути звернення та відреагувати (надати відповідь) на нього. Тому хибною та помилковою є думка позивача про те, що лист Міністерства юстиції України, як він вважає, мав відповідати саме формі запитання-відповідь.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм законів та обставин справи, суд прийшов до висновку, що Міністерство юстиції України у своєму листі від 08.09.2010 року №28-45/542 надало повну, обґрунтовану та вичерпну відповідь на поставлені позивачем запитання, при цьому, виконавши виконавчий документ за виконавчим провадженням №16470514.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача були всі правові підстави для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2010 року №16470514, у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду, а відтак, останній діяв правомірно.

Обставини адміністративної справи та зазначені норми законодавства свідчать, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінюючи правомірність постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження, суд керувався критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує орган влади повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Суд на підставі вищенаведеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності які є в матеріалах справи, приходить до висновку, що постанова відповідача відповідає вимогам діючого законодавства.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено в задоволення позовних вимог, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 94 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 41, 70, 71, 79, 86, 94, 122, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя (підпис) Альчук Максим Петрович

з оригіналом згідно

Суддя

Секретар

02.12.2010