Справа № 420/12796/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РСТ-ШИНА» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РСТ-ШИНА» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2020/500076/2 від 07.11.2020 року.

Позивач обґрунтовує позов тим, що митницею за результатами перевірки митної декларації від 03.11.2020 року №UA500020/2020/513271, яку подано декларантом позивача з метою здійснення митного оформлення товару, безпідставно застосовано другорядний резервний метод визначення митної вартості товарів в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, скориговано митну вартість товару та 07.11.2020 року видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оскільки надані декларантом при митному оформленні документи підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору, у сумі 28873,26 доларів США, та не містили розбіжностей. На думку позивача, ним при митному оформленні надані обґрунтовані пояснення та усі необхідні документи, що підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору, ідентифікували оцінюваний товар, не містили розбіжностей та митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів, так само витребувані митним органом документи не мали жодного значення для обчислення митної вартості товару. Позивач зазначає, що сама по собі наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що товар, який задекларовано позивачем, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, та не надають безумовного права митниці застосовувати рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснено. Крім того автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, а тому такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар. За таких обставин позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав.

Ухвалою суду від 25.11.2020 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 15.12.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2020 року між ТОВ «РСТ-ШИНА» (LLC «RST-TIRES») (покупець) та компанією «ALTILA TIRE LIMETED» (Китай) (продавець) укладено контракт закупки імпортного товару №SHTST/TT-19062020, відповідно до якого продавець відвантажує товар - вантажні шини, легкові шини і стальні колісні диски в асортименті, бренди «Koryo», «Longmarch», «Roadlux» і «HAIDA», вказаний в комерційному інвойсі, виробництва компанії «ALTILA TIRE LIMETED», а покупець отримує товар відповідно до комерційного інвойсу, який є невід`ємною частиною цього контракту (а.с.18-21).

Загальна вартість товару за вказаною угодою вказується в комерційному інвойсі, що додається до кожного конкретного постачання товару (п.3.2 контракту).

Відповідно до п.4.1 даного контракту, базисними умовами постачання за даною угодою є умови вказані в комерційному інвойсі. Умови постачання повинні відповідати правилам «Інкотермс 2000».

Відповідно до п.5.1 - 5.4 вказаного контракту, продавець поставляє покупцеві товар на умовах часткової передоплати від загальної вартості рахунку-проформи, банківським перерахуванням на розрахунковий рахунок продавця. Об`єм передоплати для кожного конкретного постачання визначається шляхом переговорів по електронній пошті представниками сторін і вказується в інвойсі, що додається до кожного конкретного постачання товару. Впродовж 20 календарних днів з моменту зарахування передоплати на розрахунковий рахунок продавця, продавець готує товар до відвантаження. Продавець повідомляє покупця про відвантаження товару пересилкою покупцеві копії коносамента. Покупець оплачує частину суми вартості товару, що залишилася, згідно комерційного інвойсу, за 7 днів до прибуття товару в порт Одеса. Оплата здійснюється протягом 3-х днів.

На виконання умов контракту №SHTST/TT-19062020 від 19.06.2020 року компанією «ALTILA TIRE LIMETED» поставлено позивачу товар, відповідно до інвойсу (Commercial Іnvoice) №KC200619VT від 21.08.2020 року на загальну суму 28873,26 доларів США (а.с.22, 111), а саме товар №1 - шини пневматичні гумові нові для вантажних автомобілів з індексом навантаження більш як 121: зимові - торгова марка «HAIDA» та всесезонні - торгова марка «KORYO», виробник - «ALTILA TIRE LIMETED»; товар №2 - шини пневматичні гумові нові для легкових автомобілів, торгова марка «HAIDA» виробник - «SICHUAN TYRE&RUBBER CO., LTD», Китай концерну «ALTILA TIRE LIMETED» Китай.

Позивачем здійснено передоплату товару у розмірі 10500,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням №16 від 30.07.2020 року (а.с.30).

23.08.2020 року товар вартістю 28873,26 доларів США, оформлений у Китайській Народній Республіці в митному режимі експорт, що вбачається з митних декларацій країни відправлення №00564742 та №00564600 (а.с.26-27).

Товар доставлений з Китайської Народної Республіки у контейнері MSKU9453615 за домашнім коносаментом (Bill of lading) SXE20080524 від 29.08.2020 року (а.с.28, 110).

21.09.2020 року відповідно до платіжного доручення №18 позивачем оплачено решту суми вартості товару, що залишилася у розмірі 18373,26 доларів США (а.с.31).

З метою здійснення митного оформлення товару позивачем подано митну декларацію №UA500020/2020/513271 від 03.11.2020 року, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору в розмірі 28873,26 доларів США.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення Декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) №SHTST/TT-19062020 від 19.06.2020 року; пакувальний лист (packing list) б/н від 21.08.2020 року; рахунок-фактуру (інвойс) (commercial invoice) №KC200619VT від 21.08.2020 року; коносамент (bill of lading) SXE20080524 від 29.08.2020 року; міжнародну автотранспортну накладну (CMR) №615 від 02.11.2020 року; банківські платіжні документи, що стосуються товару - платіжні доручення №16 від 30.07.2020 року та №18 від 21.09.2020 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару - довідку про транспортні витрати №2010-26-3 від 26.10.2020 року, тощо.

З метою підтвердження числових значень складових митної вартості від декларанта було витребувано відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України додаткові документи згідно з переліком та декларант позивача ФОП ОСОБА_1 04.11.2020 року надано прайс-лист виробника товару (ALTILA TIRE LIMETED) від 15.08.2020 року, висновок експерта щодо ціни на товар від 03.11.2020 року№20-11/11-2020, виписку з бухгалтерської документації, копію митної декларації країни відправлення, 07.11.2020 року додатково надано каталог виробника товару, а також лист №41 в якому вказано, що додаткові документи надано та прохання здійснити митне оформлення на підставі наданих документів.

07.11.2020 року Одеська митниця Держмитслужби прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2020/500076/2, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом, оскільки заявлена митна вартість товарів є нижчою за рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких уже здійснено в Україні в час максимально наближений до часу експорту товарів, заявлених до митного оформлення, а саме, на підставі аналізу баз даних ПІК АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби відповідачем встановлено, що рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим і становить по товару №1 та №2 - 3,01 дол. США за кг ваги нетто (митні декларації від 05.11.2020 року №UA508280/2020/009289, від 30.10.2020 року №UA500020/2020/233050) (а.с.11-13).

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця Держмитслужби 07.11.2020 року видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2020/50136 (а.с.10).

09.11.2020 року декларантом позивача подано митну декларацію №UA500500/2020/514277 з метою випуску товару у вільний обіг (а.с.14-17).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі ? МК України) та іншими законами України.

Відповідно до ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України. Про це ж вказано у ч. 1 ст. 52 МК України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені у ч.2 ст.53 МК України. Однак, у разі необхідності, органи доходів та зборів мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п.2 ч.5 ст.54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов`язані надати такі додаткові документи (ч.3, 4 ст.53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості згідно із ч.1 ст.54 МК України.

При цьому, у п.1 ч.4 ст.54 МК України визначено обов`язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів та подані декларантом до митного органу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені ч.3 ст.53 ММК України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 р. у справах № 21-127а15 та № 21-53а15.

Одеська митниця у якості підстав витребування документів у ТОВ «РСТ-ШИНА» зазначила наявність розбіжностей у документах, та те, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проте із зазначених в рішенні про коригування митної вартості товарів від 07.11.2020 року №UA500500/2020/500076/2 обставин, жодна не вказує на наявність розбіжностей щодо визначення митної вартості товару.

Розбіжність - це відсутність однаковості у документах щодо митної вартості товару.

В той же час в контракті, митній декларації, інвойсі, які є основними документами, жодних розбіжностей у вартості, кількості чи інших даних товару не міститься.

Згідно п.1 ч.1 ст.9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, відповідно до ст. VII п.2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року визначено, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (ч.1 ст.57 МК України).

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57 МК України).

Разом з цим, Верховний Суду в постанові від 08.10.2019 року по справі №803/776/17 зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).

Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч.2 ст.55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (далі ? Правила №598).

При цьому у Рішенні про коригування митної вартості обов`язково зазначається про право декларанта на випуск товару у вільний обіг за умови надання гарантій, передбачених розділом X МК України у разі незгоди з таким рішенням. Строк дії таких гарантій складає 90 календарних днів (ч.7 ст.55 МК України). Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може подати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості (ч.8 ст.55 МК України). Митний орган, у разі надання вказаних документів, розглядає їх та протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у випадках визначених даною частиною.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року.

Основний метод (ст.58 МКУ - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) неможливо застосувати, враховуючи відсутність документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (у зв`язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Так, відповідно до ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 МК України.

Як вбачається з Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2020/500076/2 від 07.11.2020 року другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (п. « 2а» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.59 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів (п. « 2б» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.60 МК України) не застосовані, так як у митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами. Другорядний метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (п. « 2в» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.62 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) (п. « 2г» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.63 МК України) не застосовані, оскільки у митного органу відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.

Другорядний метод визначення митної вартості ? резервний метод (п. « 2ґ» ч.1 ст.57 МК України, ст.64 МК України), передбачає, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT/ГATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях.

Таким чином розрахунок митної вартості товару відповідачем виконаний за резервним методом. А отже, митну вартість Одеською митницею Держмитслужби скориговано до рівня 17561,32 доларів США по товару №1 та 18688,32 доларів США по товару №2 (3,01 дол. США/кг) (а.с.11-13).

Судом встановлено, що Рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем прийняте у зв`язку з тим, що до митного оформлення разом з митною декларацією подані документи, які містять розбіжності, а також не подані всі документи, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1. в рахунку-фактурі (інвойсі) від 21.08.2020 року №KC200619VT зазначено номер коносаменту, який до митного оформлення не надавався;

2. в наданому до митного оформлення рахунку-фактурі (інвойсі) від 21.08.2020 р. №KC200619VT умови передоплати не зазначено, хоча відповідно до п.п.5.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 19.06.2020 р. №SНТSТ/ТТ-19062020 продавець поставляє товар покупцю на умовах часткової передоплати, сума якої вказується в інвойсі;

3. до митного оформлення не надано експортну декларацію, хоча відповідно до п.п.6.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 19.06.2020 р. №SНТSТ/ТТ-19062020 поставка товару супроводжується документами, серед яких експортна декларація;

4. до митного оформлення не надано жодного транспортного (перевізного) документу, а також документу, що містить відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, зазначеного в Наказі МФУ від 24.05.2012 року №599, а надано довідку про транспортні витрати від 26.10.2020 року №2010-26-3.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача викладених в п.1 та 2 Рішення №UA500500/2020/500076/2 від 07.11.2020, з огляду на наступне.

Рахунок-фактура (інвойс) фактично є розрахунково-платіжним документом, передбачає виставлення певних сум до оплати покупцеві за товар, що поставляється.

Коносамент - це товаророзпорядчий документ, цінний папір, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

Та в наданому до митного оформлення інвойсі №KC200619VT від 21.08.2020 року у графі BL NО. («Номер букінгу (Коносаменту)» вказано 204539632, що є номером букінгу, тобто номером бронювання місця на судні. На підставі номера букінгу 204539632 в подальшому 29.08.2020 року було оформлено коносамент №SXE20080524. Суд звертає увагу, що на момент виставлення інвойсу №KC200619VT від 21.08.2020 року, коносамент ще не був прийнятий та відповідно не міг бути у ньому вказаний.

При цьому номер букінгу 204539632 в інвойсі №KC200619VT від 21.08.2020 року співпадає з номерами букінгу, що зазначені в митних декларацій країни відправлення №00564742 та №00564600 від 23.08.2020 року.

Крім того, як вбачається з експортних декларацій, інвойсу, пакувального листа та коносаменту, товар, його вага та кількість, номер контейнеру та судна співпадають, тобто оцінюваний товар можливо ідентифікувати, а підстави для сумніву у достовірності числових значень складових митної вартості товару у даному випадку відсутні.

Таким чином посилання в рахунку-фактурі (інвойсі) на номер букінгу не свідчить про наявність розбіжностей та про можливе заниження позивачем митної вартості товарів.

Відповідно до п.5.1-5.4 контракту №SHTST/TT-19062020 від 19.06.2020 року, продавець поставляє покупцеві товар на умовах часткової передоплати від загальної вартості рахунку-проформи, банківським перерахуванням на розрахунковий рахунок продавця. Об`єм передоплати для кожного конкретного постачання визначається шляхом переговорів по електронній пошті представниками сторін і вказується в інвойсі, що додається до кожного конкретного постачання товару. Впродовж 20 календарних днів з моменту зарахування передоплати на розрахунковий рахунок продавця, продавець готує товар до відвантаження. Продавець повідомляє покупця про відвантаження товару пересилкою покупцеві копії коносамента. Покупець оплачує частину суми вартості товару, що залишилася, згідно комерційного інвойсу, за 7 днів до прибуття товару в порт Одеса. Оплата здійснюється протягом 3-х днів (а.с.18-19).

З огляду на вказану угоду, можна дійти висновку, що сторони зовнішньоекономічного договору погодили певні умови поставки товару та порядок його оплати.

Суд звертає увагу, що дійсно в інвойсі №KC200619VT від 21.08.2020 року (а.с.22, 111) умови передоплати не зазначено, в вказана лише загальна вартість товару - 28873,26 доларів США. Разом з тим, суд враховує, що на момент здійснення митного оформлення товару та подання до митного органу митної декларації №UA500020/2020/513271 від 03.11.2020 року товар був оплачений в повному обсязі відповідно до платіжних доручень №16 від 30.07.2020 року на суму 10500,00 доларів США, що є передоплатою за товар (а.с.30) та №18 від 21.09.2020 року на суму 18373,26 доларів США (а.с.31), що також підтверджується заключною випискою по поточному рахунку ТОВ «РСТ-ШИНА» за період з 01.04.2020 року по 30.10.2020 року (а.с.51). Вказані платіжні доручення, у яких, зокрема, міститься посилання на контракт №SHTST/TT-19062020 від 19.06.2020 року, надавалися декларантом до митного органу на підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення та досліджувалися останнім, що вбачається з картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2020/50136 від 07.11.2020 року (а.с.10).

Крім того, безпосередньо в інвойсі №KC200619VT від 21.08.2020 року міститься посилання на контракт №SHTST/TT-19062020 від 19.06.2020 року, що дозволяє митному органу встановити належність товару, на який постачальником було видано інвойс, до конкретної поставки.

Суд додатково звертає увагу, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. При цьому, в митній декларації №UA500020/2020/513271 від 03.11.2020 року позивачем вказано ціну товару відповідно до Інвойсу №KC200619VT від 21.08.2020 року в розмірі 28873,26 доларів США.

Аналогічна позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року по справі №803/3649/15.

Крім того, Верховний Суд по справі №815/329/17 від 17.04.2018 року зазначив, що відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого товару, з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

За таких обставин, суд вважає, що не зазначення в самому Інвойсі №KC200619VT від 21.08.2020 року суми передоплати за партію товару не впливає на визначення митної вартості такого товару та є лише підставою для здійснення більш детальної перевірки поданих до митного оформлення документів.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідача, що до митного оформлення не надано експортну декларацію, хоча відповідно до п.6.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 19.06.2020 року №SНТSТ/ТТ-19062020 поставка товару супроводжується документами, серед яких експортна декларація, оскільки, як встановлено судом, під час консультацій митного органу з декларантом, останнім 04.11.2020 року надано копію митної декларації країни відправлення, про що зокрема також вказано безпосередньо в Рішенні №UA500500/2020/500076/2 від 07.11.2020 року (а.с.13), митні декларації країни відправлення №00564742 та №00564600 від 23.08.2020 року також наявні в матеріалах справи. Таким чином ненадання позивачем до митного оформлення копії декларації країни відправлення не може бути використано митним органом як одну з підстав коригування митної вартості.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем до митного органу зокрема подано довідку про транспортні витрати №2010-26-3 від 26.10.2020 року, видану ПП «Еліт-1», відповідно до якої вартість перевезення вантажу у контейнері (-ах) згідно коносаменту №SXE20080524 за маршрутом порт Qingdao, КНР - ЧРП, Україна складає 61392 грн. (а.с.34). А також окремо зазначено, що страхування вантажу не відбувалося. На підставі вказаної довідки виставлений рахунок-фактура №СФ-02010-26в від 26.10.2020 року (а.с.35). Суд зазначає, що дана сума вказувалася позивачем у митній декларації та в подальшому відображена і у Рішенні про коригування митної вартості товарів, як складова митної вартості нарахування до ціни договору.

Вказана довідка Вих.№2010-26-3 від 26.10.2020 року є документом, що містить відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та враховувалася Одеською митницею Держмитслужби при прийнятті картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2020/50136 від 07.11.2020 року, а відтак суд не враховує твердження відповідача, про не надання до митного оформлення разом з митною декларацією документів, що підтверджують витрати на транспортування чи документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Суд враховує, що МК України не містить чіткого переліку документів, які зобов`язаний подати декларант для підтвердження числових значень витрат на транспортування з чого слідує, що такі витрати можуть підтверджуватися такими доказами, які містять відомості, що дозволяють визначити розмір транспортних витрат та ідентифікувати їх з конкретним вантажем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі № 810/2784/18.

Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 року у справі №810/2839/17, у якій зазначено про помилковість доводів митного органу про необхідність підтвердження транспортних витрат виключно фінансовими та/або бухгалтерськими документами, і дійшов висновку про те, що довідка про транспортні витрати в даних правовідносинах є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Також суд не погоджується з висновками відповідача про неможливість визнання заявленої митної вартості викладеними в Рішенні №UA500500/2020/500076/2 від 07.11.2020 з огляду на наступне.

Щодо твердження, що наданий прайс-лист (а.с.25) не є адресований необмеженому колу заінтересованих покупців та орієнтований безпосередньо на ТОВ «РСТ-ШИНА», а тому він не може розглядатися як документ, що підтверджує заявлену митну вартість, суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватися продавцем у довільній формі та на власний розсуд. Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований безпосередньо конкретному покупцю та чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми прайс-листа, згідно загальноприйнятої світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів. Враховуючи те, що інформація, що міститься в прайс-листі відповідає іншим документам, які надавались позивачем до митного оформлення, суд вважає таким, що не викликає сумнівів той факт, що цінова пропозиція поширюється на країну, в якій здійснює свою господарську діяльність позивач, а ціни є актуальними на час здійснення замовлення щодо поставки партії оцінюваного товару.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.09.2019 року по справі №820/859/17.

Щодо твердження відповідача, що каталог виробника товару не може розглядатися як документ що підтверджує заявлену митну вартість, оскільки не містить числових значень, які підтверджують митну вартість і, в ньому міститься інформація про товар з торгівельною маркою «TF TIANFU TYRE», хоча за даною поставкою декларується товар з торгівельною маркою «ALTILA TIRE LIMITED», суд зазначає, що відповідно до п.1.1 контракту №SHTST/TT-19062020 від 19.06.2020 року, продавець (компанія «ALTILA TIRE LIMETED») відвантажує товар - вантажні шини, легкові шини і стальні колісні диски в асортименті, бренди «Koryo», «Longmarch», «Roadlux» і «HAIDA», вказаний в комерційному інвойсі, виробництва компанії «ALTILA TIRE LIMETED», а покупець отримує товар відповідно до комерційного інвойсу, який є невід`ємною частиною цього контракту (а.с.18), а в каталозі виробника товару, який міститься в матеріалах справи, наявна інформація як про товар торгівельної марки «HAIDA», який і постачався позивачем, так і про товар торгівельної марки «TIANFU» (а.с.36-42). Разом з тим, каталог - це систематизований перелік товарів (послуг), складений за певними ознаками для полегшення пошуку та ознайомлення з їхнім описом, дані про товар можуть включати текстову описову інформацію, значення характеристик, зображення, відомості про класифікацію, мультимедійну інформацію, інформацію про ціни і інше залежно від призначення і носія. Чинним законодавством не встановлено будь-яких вимог щодо форми та змісту каталогу, які можуть оформлюватись виробником у довільній формі та на власний розсуд, так як виробник товару самостійно визначає, які складові будуть міститися у каталозі продукції.

Крім того, каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.

Суд відхиляє доводи митного органу, що висновок експерта не може бути взятий до уваги, як документ, що підтверджує митну вартість товару, оскільки експертом зроблено висновок щодо ціни на товар виробником якого є «SICHUAN TYRE&RUBBER CO., LTD», а в поданих до митного оформлення документах зазначено, що виробником товару є «ALTILA TIRE LIMITED». Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, зокрема митної декларації №UA500500/2020/514277 від 09.11.2020 року, виробником товару №1 - шини пневматичні гумові нові для вантажних автомобілів з індексом навантаження більш як 121: зимові торгової марки «HAIDA» та всесезонні торгової марки «KORYO» є «ALTILA TIRE LIMETED»; виробником товару №2 - шини пневматичні гумові нові для легкових автомобілів торгової марки «HAIDA» є «SICHUAN TYRE&RUBBER CO., LTD», Китай концерну «ALTILA TIRE LIMETED» Китай, та саме вказаний товар досліджений експертом, що вбачається з висновку №20-11/11-2020 від 03.11.2020 року (а.с.43-50).

Щодо висновків митного органу, що в наданій до митного оформлення копії митної декларації країни відправлення відсутні відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт), що не дає змогу ідентифікувати дану поставку; в копії митної декларації країни відправлення вартість та кількість товарів відмінна від тої, яка зазначена в поданому до митного оформлення рахунку-фактурі (інвойсі) від 21.08.2020 р. №KC200619VT; надана до митного оформлення копія митної декларації країни відправлення відсутня у реєстрі оформлених декларації КНР (http://english.customs.gov.cn/service.query), що свідчить про можливі ознаки підробки поданих до митного оформлення документів, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивачем постачалося та здійснювалося митне оформлення по товару №1 та товару №2, які в інвойсі №KC200619VT від 21.08.2020 року вказані єдиним переліком на загальну суму 28873,26 доларів США та в пакувальному листі 12042 кг, однак відправником оформлено 2 митні декларації країни відправлення №00564742 (товар №1 торгової марки «KORYO» на суму 6492,00 долари США, вага 2992 кг) та №00564600 від 23.08.2020 року (товар №1 торгової марки «HAIDA» на суму 6997,66 долари США, вага 2842 кг та товар №2 торгової марки «HAIDA» на суму 15383,60 долари США, вага 6208 кг).

Крім того, за оформлення експортної декларації відповідальність несе продавець товару. Таким чином, не зазначення в експортній декларації відомостей про зовнішньоекономічний договір (контракт) не залежить від позивача та відповідно ТОВ «РСТ-ШИНА» не відповідає за правильність заповнення та внесення відповідної інформації до експортної декларації країни відправлення. Решта відомостей про товари, назва судна та контейнеру у якому постачаються такі товари, збігаються з іншими товаросупровідними документами, що дає змогу ідентифікувати ввезений товар та співвіднести надані експортні декларації з даною поставкою товару.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.01.2020 року по справі №813/1350/14.

Водночас, суд враховує, що виписка з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копія митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, відповідно до ч.3 ст.53 МК України, належать до додаткових документів, які можуть витребовуватись у декларанта виключно за умови відсутності можливості визначити митну вартість на основі документів, передбачених у ч.2 ст.53 МК України.

Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «РСТ-ШИНА» митної вартості товару судом не встановлено.

Суд враховує, що відповідачем не доведено, що подані декларантом позивача документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності та свідчать, що митна вартість товару занижена, так само не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування другорядного методу визначення митної вартості товару.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що відомості, які містяться в ЄАІС Держмитслужби, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Разом з тим, Верховним Судом сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (Постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).

Згідно з Наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а саме №UA508280/2020/009289 від 05.11.2020 року, №UA500020/2020/233050 від 30.10.2020 року, не містять жодних пояснень з боку митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, на підставі яких документів визначалась вартість товару, тощо всупереч положенням п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України.

З урахуванням зазначеного, суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, та підстав для коригування митної вартості товару.

Згідно з ч.11 ст.5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб`єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

При цьому, суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, про недотримання Одеською митницею Держмитслужби вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого товару за основним методом ціною договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення ст.58 МК України, здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500500/2020/500076/2 від 07.11.2020 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач не довів суду правомірність винесення оскаржуваного рішення, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суду надано платіжне доручення №154 від 17.11.2020 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 2102,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «РСТ-ШИНА», суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 2102,00 грн. з Одеської митниці Держмитслужби.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України. Відповідно до ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Так, в прохальній частині позову позивач просив стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., яка надана Адвокатським бюро «Шавров і партнери» відповдіно до говору про надання правової допомоги №47 від 13.11.2020 року.

За змістом ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №816/2096/17.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до ч.3 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.1, 2, 6 ч.1 ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 ст.30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною 7 ст.139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, підставою для відшкодування витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів взаємозв`язку між сплаченими позивачем адвокату коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Як встановлено судом, між ТОВ «РСТ-ШИНА» та Адвокатським бюро «Шавров і партнери» укладено договір про надання правової допомоги №47 від 13.11.2020 року (а.с.72-75), відповідно до п.1.1 якого, Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу (послуги) та представляти інтереси клієнта, у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів клієнта, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2 договору визначено на вчинення яких саме дій уповноважено Адвокатське бюро. Розділом 3 даного договору сторонами погоджені гонорарні відносини.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представником позивача до суду надано детальний опис робіт (наданих послуг) та розрахунок їх вартості станом на 16.11.2020 року (а.с.78), Акт приймання-передачі робіт (наданих послуг) від 16.11.2020 року (а.с.77), рахунок за надані юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги №47 від 13.11.2020 року №СФ-0000047 від 16.11.2020 року (а.с.76) та довідку №47 від 16.11.2020 року про сплату позивачем Адвокатському бюро винагороди (гонорару) за отримання правової допомоги (послуг), шляхом надання грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. (а.с.79).

Разом з тим ч.5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.5 ст.134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Таким чином, у КАС України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Судом встановлено, що відповідно до детального опису надання правової допомоги та Акту приймання-передачі робіт (наданих послуг) від 16.11.2020 року Адвокатським бюро «Шавров і партнери» здійснені наступні дії: консультація клієнта, узгодження правової позиції по справі - 0,00 грн; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи - 500,00 грн.; представництво інтересів клієнта в установах, організаціях, підприємствах - 1000,00 грн.; правовий аналіз судової практики - 500,00 грн.; підготовка та подання заяв, клопотань, звернень та інше - 500,00 грн.; складання позовної заяви - 6000,00 грн.; складання відповіді на відзив - 1500,00 грн.

Щодо витрат на підготовку та подання заяв, клопотань, звернень та інше, які вказані в Акті приймання-передачі робіт (наданих послуг) від 16.11.2020 року, суд зазначає, що під час розгляду справи представником позивача подано лише одне клопотання Вх.№ЕП/3925/21 від 12.02.2020 року про долучення до матеріалів справи копії кращої якості коносамента та інвойсу, які були подані до суду разом з позовом, що не потребувало значних затрат часу і зусиль представника позивача, а тому суд вважає, що відшкодуванню підлягають витрати за підготовку та подання заяв, клопотань, звернень та інше у розмірі 100,00 грн.

Суд враховує те, що по справі №420/12796/20 ні позивачем, ні його представником до суду не надавалось відповіді на відзив, більш того, суд акцентує увагу представника позивача на тому, що відповідачем навіть не надавалось відзиву на адміністративний позов, що в свою чергу виключає необхідність у наданні відповіді на відзив, а тому суд вважає, що відшкодуванню не підлягають витрати за складання відповіді на відзив у розмірі 1500,00 грн., які вказані в Акті приймання-передачі робіт (наданих послуг) від 16.11.2020 року.

Суд критично ставиться до визначення вартості складання позовної заяви у розмірі 6000,00 грн. та вважає вартість даної послуги завищеною, адже вартість складання інших процесуальних документів є значно меншою. Суд зауважує, що дана справа відноситься до справ незначної складності з підстав чого також і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано сталу практику їх розгляду. Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. З огляду та зазначене суд у контексті витрат на складання позовної заяви стягує 3000 грн.

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, а тому суд вважає, що відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу в загальному розмірі 5100,00 грн.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РСТ-ШИНА» до Одеської митниці Держмитслужби задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500490/2020/500014/2 від 01.10.2020 року.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РСТ-ШИНА» (66513, Одеська область, Любашівський р-н, смт. Любашівка, ) витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00 грн. сплачені по платіжному дорученню №154 від 17.11.2020 року.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РСТ-ШИНА» витрати на правничу допомогу у розмірі 5100,00 грн.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 та з урахуванням п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.