Справа № 380/5739/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5739/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про зобов`язання виплатити заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просить:

- розгляд справи провести в порядку спрощеного провадження з викликом сторін;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 3442,83 грн.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 березня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі та подати до суду у місячний строк звіт про виконання судового рішення;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року його звільнено зі служби в поліції з 05 березня 2020 року та відраховано із заробітної плати надлишково використану основну відпустку за період роботи з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року кількістю 5 днів. Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 79о/с від 17 березня 2020 року внесено зміни до наказу № 69о/с від 04 березня 2020 року, а саме перенесено дату звільнення - з 17 березня 2020 року, у зв`язку із перебуванням на лікуванні з 04 березня по 16 березня 2020 року.

Позивач вказує, що всупереч нормам статей 47, 83, 116 Кодексу законів про працю України відповідач не провів з ним повного розрахунку у день звільнення - 17 березня 2020 року, а лише після його неодноразових звернень частинами, а саме 23 березня 2020 року у сумі 5764,60 грн., 27 березня 2020 року у сумі 17194,13 грн., 27 квітня 2020 року у сумі 5278,28 грн. та 27 травня 2020 року в сумі 9084,00 грн. виплатив частину заборгованості із заробітної плати. Однак, станом на сьогодні відповідач не виплатив заборгованість із заробітної плати в сумі 3442,83 грн., тобто коштів, які безпідставно були стягнуті на підставі наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року, як відрахування із заробітної плати надлишково використаної основної відпустки за період роботи з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року кількістю 5 днів.

З цього приводу позивач зазначає, що 14 січня 2020 року він подав заяву про надання щорічних відпусток та звільнення з роботи. Згідно наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 10о/с-в від 20 січня 2020 року йому надано щорічну відпустку загальною тривалістю 45 діб з 20 січня 2020 року по 04 березня 2020 року включно. З урахуванням факту перебування позивача під час відпустки на лікуванні упродовж 28 діб (з 27 січня 2020 року по 10 лютого 2020 року та з 04 березня 2020 року по 16 березня 2020 року) та подання відповідачу заяв про продовження відпустки, така відпустка мала б закінчитися 01 квітня 2020 року, а звільнений зі служби він мав би бути з 02 квітня 2020 року. Проте, позивача звільнено зі служби у поліції 17 березня 2020 року, тобто на 16 днів раніше. У подальшому відповідач видав наказ від 08 травня 2020 року № 136о/с, яким вніс зміни до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року та яким змінив текст цього наказу, а саме «відрахувавши із заробітної плати надлишково використану основну відпустку за період 07.11.2019 по 05.03.2020 року у кількості 5 календарних днів» на текст «виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 07.11.2019 по 05.03.2020 року у кількості 01 (04.03.2020 року) календарного дня основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки». Позивач вказує, що навіть попри скасування самим же відповідачем наказом № 136о/с від 08 травня 2020 року наказу № 69о/с від 04 березня 2020 року в частині стягнення з нього коштів за надлишково використану основну відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року у кількості 5 календарних днів, кошти у сумі 3442,83 грн. йому досі не виплачені. Отже, такі кошти є заборгованістю із заробітної плати, а тому мають бути йому виплачені відповідачем.

З урахуванням викладеного, позивач уважає, що на підставі 117 Кодексу законів про працю України він також має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 березня 2020 року по день проведення остаточного розрахунку, розмір якого станом на 20 липня 2020 року становить 68873,96 грн.

У зв`язку з вищенаведеним просить адміністративний позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що у березні 2020 року позивачу на підставі наказів про внесення змін в частині його звільнення здійснено такі нарахування: заробітна плата за 1 день (день звільнення) у сумі 800,86 грн.; 4 календарних дні додаткової відпустки (з 15 днів) у сумі 2774,20 грн.; компенсація за 1 день основної відпустки (за 04 березня 2020 року) в сумі 711,31 грн.; утримано додаткову відпустку 1 календарний день в сумі 693,55 грн.; утримано компенсацію за 4 календарних днів відпустки в сумі 2749,28 грн.; нараховано 8 днів лікарняних у сумі 6556,88 грн.; нараховано 5 днів лікарняних у сумі 4098,05 грн.

У травні 2020 року здійснено коригування проведених з позивачем розрахунків на підставі наказів про внесення змін у частині його звільнення, які виглядають так: компенсація за 15 календарних днів додаткової відпустки в сумі 10666,80 грн.; компенсація за 1 календарний день додаткової відпустки у сумі 711,12 грн.; відпустка за 4 календарні дні основної за березень 2020 року у сумі 2749,28 грн.; відпустка за 19 календарних днів основної за лютий 2020 року у сумі 13059,08 грн.; утримано додаткову відпустку 11 календарних днів, нараховану у лютому 2020 року у сумі 7629,05 грн.; утримано додаткову відпустку 4 календарних дні нараховану у березні 2020 року у сумі 2774,20 грн.; утримано відпустку основну 8 календарних днів, нараховану у лютому 2020 року у сумі 5498,56 грн.

Відповідач зазначає, що позивачу надана та виплачена передбачена законом основна відпустка в кількості 30 календарних днів за календарний рік, що врахована за період з 20 січня 2020 року по 26 січня 2020 року (7 календарних днів) та з 11 лютого 2020 року по 04 березня 2020 року (23 календарних дні). Оскільки 04 березня 2020 року - останній день основної відпустки припав на перший день тимчасової непрацездатності позивача, то за 04 березня 2020 року йому нарахована компенсація за невикористану основну відпустку кількістю 1 день, а також нарахована компенсація за невикористану додаткову відпустку кількістю15 днів.

Таким чином, відповідач уважає, що, враховуючи використання позивачем фактично усіх 30 календарних днів основної відпустки, за винятком 1 календарного дня - 04 березня 2020 року (1 день, який врахований як компенсація при звільненні згідно унесених змін до наказів), позивач помилково зазначає про заборгованість відповідача перед ним із заробітної плати у розмірі 3442,83 грн. за 5 днів відпустки.

Також відповідач зауважує, що він не міг знати наперед чи передбачити дату звільнення позивача, оскільки 04 березня 2020 року (день, який передував звільненню позивача (з 05 березня 2020 року)) йому було відкрито лікарняний. Відповідач не володів жодною інформацією щодо тривалості перебування позивача на лікуванні для встановлення точної дати звільнення та, відповідно, своєчасної виплати лікарняного, оскільки щодо нарахування та виплати лікарняних застосовується окрема процедура, відтак, фактично був позбавлений можливості провести своєчасний розрахунок при звільненні.

У зв`язку з вищенаведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив у якій додатково, крім наведених у позовній заяві аргументів, зазначає про те, що за 04 березня 2020 року йому проведено оплату згідно листка непрацездатності в сумі 819,61 грн., а також виплачено кошти у сумі 687,32 грн. за 1 день основної відпустки. Вважає, що відповідач здійснив подвійне нарахування та оплату, що за правилами бухгалтерського обліку є неприпустимим. Зауважує, що в наказі Головного управління Національної поліції у Львівській області № 136о/с від 08 травня 2020 року зазначено про необхідність виплатити йому компенсацію за 1 день основної відпустки за 04 березня 2020 року. Така компенсація виплачена йому нібито за січень 2020 року в сумі 711,12 грн., проте фактично вона вказана у розрахунковому листі за травень 2020 року.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у якому додатково вказує, що позивач помилково зазначає про наявну у нього заборгованість із заробітної плати в сумі 3442,83 грн., а тому й неправомірно визначає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 72316,79 грн., який не може вважатися справедливим та пропорційним. Зауважує, що суд з може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Крім того, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 24 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 05 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/2637/20.

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року провадження у справі поновлено.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року «По особовому складу» ОСОБА_1 , державного службовця 5 рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП звільнено відповідно до Закону України «Про державну службу» за частиною 1 статті 86 (за власним бажанням) з 05 березня 2020 року, відрахувавши з заробітної плати надлишкову використану основну відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року у кількості 05 календарних днів (а.с.6).

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17 березня 2020 року № 79о/с «По особовому складу» перенесено дату звільнення ОСОБА_1 , зазначену в наказі від 04 березня 2020 року № 69о/с з 17 березня 2020 року, у зв`язку з його перебуванням на лікуванні з 04 березня по 16 березня 2020 року (а.с.7).

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 136о/с від 08 травня 2020 року «По особовому складу» доповнено пункт наказу ГУНП від 27 лютого 2020 року № 62о/с таким:

- «вважати ОСОБА_1 , державного службовця 5 рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП, на лікуванні в період з 27 січня до 10 лютого 2020 року, та перенести щорічну основну відпустку, з 11 лютого до 04 березня 2020 року»;

- а також частково змінено пункт наказу ГУНП від 04 березня 2020 № 69о/с, а саме: «в частині звільнення ОСОБА_1 , державного службовця 5 рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП, надруковано: з 05 березня 2020 року, відрахувавши з заробітної надлишкову використану основну відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року, у кількості 05 календарних днів, слід читати: з 05 березня 2020 року, виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року, у кількості 01 (04 березня 2020 року) календарного дня основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки» (а.с.8).

З комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» суд також встановив, що у квітні 2020 року позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (справа № 380/2637/20), у якому просив:

- визнати протиправною умисну бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області по залишенню без розгляду заяви ОСОБА_1 , від 19.02.2020 року про продовження відпустки;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області «По особовому складу» від 04.03.2020 року № 69о/с в частині: «звільнити відповідно до Закону України «Про державну службу» за ч. 1 ст. 86 (за власним бажанням) ОСОБА_1 , державного службовця 5-го рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області звільненого з роботи з 05.03.2020 року, відрахувавши із заробітної плати надлишково використану основну відпустку за період з 07.11.2019 по 05.03.2020 року у кількості 5 календарних днів»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області «По особовому складу» від 17.03.2020 року № 79о/с в частині перенесення зазначеної в наказі від 04.03.2020 року № 69о/с дати звільнення ОСОБА_1 , а саме - з 17.03.2020 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні з 04 по 16 березня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області поновити ОСОБА_1 , державного службовця 5-го рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області, на роботі з 17.03.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області виплатити ОСОБА_1 , державному службовцю 5-го рангу, старшому слідчому відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУ НП у Львівській області, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу: з 17.03.2020 року по дату фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі № 380/2637/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 380/2637/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі № 380/2637/20 - без змін.

Позивач, уважаючи, що у відповідача наявна перед ним заборгованість із заробітної плати у розмірі 3442,83 грн., а також обов`язок виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності правових підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу: заборгованість із заробітної плати в розмірі 3442,83 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 березня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 3442,83 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу».

Відповідно до частин першої-другої статті 3 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Дія цього Закону поширюється на державних службовців: Секретаріату Кабінету Міністрів України; міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; місцевих державних адміністрацій; органів прокуратури; органів військового управління; органів дипломатичної служби; державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону; інших державних органів.

За змістом частин першої - третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на: оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення); відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Згідно зі статтею 57 Закону України «Про державну службу» державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Статтями 58-59 Закону України «Про державну службу» передбачено, що за кожний рік державної служби після досягнення п`ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів. Порядок надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток визначається Кабінетом Міністрів України. Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати та інші види відпусток надаються державним службовцям відповідно до закону. Державному службовцю надається відпустка без збереження заробітної плати на час участі у виборчому процесі у порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Згідно із частинами третьою-четвертою статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Суд встановив, що наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року «По особовому складу» позивача звільнено зі служби відповідно до Закону України «Про державну службу» за частиною 1 статті 86 (за власним бажанням) з 05 березня 2020 року, відрахувавши з заробітної плати надлишкову використану основну відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року у кількості 05 календарних днів.

У подальшому наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 136о/с від 08 травня 2020 року «По особовому складу», зокрема, частково змінено пункт наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04 березня 2020 № 69о/с, а саме: «в частині звільнення ОСОБА_1 , державного службовця 5 рангу, старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП, надруковано: з 05 березня 2020 року, відрахувавши з заробітної надлишкову використану основну відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року, у кількості 05 календарних днів, слід читати: з 05 березня 2020 року, виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року, у кількості 01 (04 березня 2020 року) календарного дня основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки».

У позовній заяві позивач зазначає про те, що компенсація за вищевказані 16 днів невикористаної відпустки згідно наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року (із внесеними до нього змінами наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 136о/с від 08 травня 2020 року), а саме грошові кошти у розмірі 9084,00 грн. виплачені йому відповідачем 27 травня 2020 року. Проте, вважає, що навіть попри скасування самим же відповідачем наказом № 136о/с від 08 травня 2020 року наказу № 69о/с від 04 березня 2020 року в частині стягнення з нього коштів за надлишково використану основну відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року у кількості 5 календарних днів, грошові кошти у сумі 3442,83 грн. йому досі не виплачені.

З цього приводу суд зазначає таке.

Наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року «По особовому складу» в частині як звільнення позивача зі служби так і в частині відрахування з його заробітної плати надлишково використаної основної відпустки за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року у кількості 05 календарних днів був предметом оскарження у справі № 380/2637/20.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі № 380/2637/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 380/2637/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі № 380/2637/20 - без змін.

Отже, зазначеним вище судовим рішенням у справі № 380/2337/20, яке набрало законної сили не встановлено протиправності наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року «По особовому складу», зокрема, й у частині відрахування з заробітної плати позивача надлишково використаної основної відпустки за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року у кількості 05 календарних днів. Такий наказ є чинний та у встановленому порядку не скасований.

У той же час, як зазначив суд вище, наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 136о/с від 08 травня 2020 року «По особовому складу», внесено зміни до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04 березня 2020 року № 69о/с, згідно з якими наказано замість «з 05 березня 2020 року, відрахувавши з заробітної надлишкову використану основну відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року, у кількості 05 календарних днів» - «виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 07 листопада 2019 року по 05 березня 2020 року, у кількості 01 (04 березня 2020 року) календарного дня основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки».

У позовній заяві позивач підтверджує ту обставину, що компенсація за вищевказані 16 днів невикористаної відпустки згідно наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року (із внесеними до нього змінами наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 136о/с від 08 травня 2020 року), а саме грошові кошти у розмірі 9084,00 грн. виплачені йому відповідачем 27 травня 2020 року. Наведене підтверджується також випискою з карткового рахунку позивача від 10 липня 2020 року за період з 01 січня 2020 року по 10 липня 2020 року (а.с.14-17).

Отже, редакція наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року була змінена наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 136о/с від 08 травня 2020 року, а тому суд вважає помилковими доводи позивача щодо необхідності здійснення відповідачем виплат ще й за попередньою редакцією наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 69о/с від 04 березня 2020 року.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про відсутність у відповідача заборгованості із заробітної плати позивача в сумі 3442,83 грн., яка є предметом спору у цій справі.

За таких обставин у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 3442,83 грн. належить відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 березня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач пов`язує наявність у відповідача обов`язку з виплати на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 березня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі саме з наявністю, на думку позивача, заборгованості у відповідача із заробітної плати у сумі 3442,83 грн., яка є предметом першої позовної вимоги.

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Отже, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 березня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі є похідною від основної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 3442,83 грн.

Оскільки у задоволенні основної вимоги суд відмовив, то не підлягає й задоволенню похідна позовна вимога про зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 березня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позову суд відмовив у повному обсязі, то відсутні підстави для встановлення відповідачу обов`язку подати до суду у місячний строк звіт про виконання судового рішення у цій справі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007) про зобов`язання виплатити заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 15 лютого 2021 року.

Суддя Клименко О.М.