Справа № 520/10959/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 січня 2021 року № 520/10959/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності

представника позивача Жукової В.М.

представника відповідача Зеленохатова І.Е.

розглянувши у відкритому судовому засідання за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Трансзв`язок" (вул. Достоєвського, буд. 16,м. Харків, 61009, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.04.2020 № 3 за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 264005.00 грн., з них 2114404.00 грн. за податковими зобов`язаннями, 528601.00 грн.- за штрафними (фінансовими) санкціями; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення 21.04.2020 № 3 за платежем Дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки) господарських товариств, у статутних капіталах яких є держана власність у сумі 4644584.00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.04.2020 № 7 з податку на доходи фізичних осіб в частині суми 1175581.29 грн. зайво нарахованих штрафних (фінансових) санкцій та в частині суми 302331.76 грн. надмірно нарахованої пені; стягнути судові витрати.

Ухвалою від 20.08.2020 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити, пославшись на те, що оскаржувані рішення винесенні без урахування норм діючого податкового законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що у спірних правовідносинах податковий орган діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка начальника відділу перевірок у сфері послуг управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області ОСОБА_1 пояснила суду, що під час проведення перевірки встановлено, що підприємством не підтверджено формування від`ємного значення у декларації з податку на прибуток; надані до перевірки первинні бухгалтерські документи не дають змоги визначити порядок формування витрат та коригування показників.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Позивач, пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу суб`єкта господарювання юридичної особи, з основним видом діяльності виробництво іншого електричного устаткування ( КВЕД 27.90 ).

Фахівцями відповідача проведено перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 р. по 30.09.2019 р. валютного законодавства за період з 01.01.2016 р. по 30.09.2019 р., з питань Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 30.09.2019, іншого законодавства за період з 01.01.2016 р. по 30.09.2019 р., про що складено акт № 930/20-40-05-03-08/01056735.

Під час проведення перевірки встановлено порушення п.44.1, п. 44.2 ст.44. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п.5.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємства" та пп. 11-17 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати; ст.29 Бюджетного кодексу України, п.57.11 ст.57 ПК України; п.57.11 ст.57 ПК України в частині заниження сплати авансового внеску, нарахованого на суму частки прибутку, що спрямовується на виплату; пп.168.1.2 п.168.1 ст. 168, п. 176.2 ст.176 ПК України.

Порушення, встановлені актом перевірки стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень

№ 3 від 21.04.2020р. за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 2643005.00 грн., з них 2114404.00 грн. за податковими зобов`язаннями, 528601.00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 3 від 21.04.2020р. за платежем Дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність у сумі 4644584,00 грн.;

№ 7 від 21.04.2020р. з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 8824502.88 грн., з них 5231515,19 грн. за податковими зобов`язаннями - 2662207.55 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - 930780.14 грн. сума пені.

Не погодившись з означеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, позивач скористався правом адміністративного оскарження, визначеного ст.56 ПК України, за результатом якого скарги залишені без задоволення, а податкові повідомлення рішення без змін.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Щодо податкового повідомлення - рішення № 3 від 21.04.2020р. за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 2643005.00 грн., з них 2114404.00 грн. за податковими зобов`язаннями, 528601.00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Перевіркою встановлено, що в порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, НП(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", П(С)БО 9 "Запаси", П(С)БО 15 "Дохід", П(С)БО 16 "Витрати", ПрАТ "Завод "Трансзв`язок" неправомірно задекларував суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років у р.03 РІ податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік у сумі 5 723 958 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до п.24 П(с)БО 9 "Запаси", запаси відображаються у бухгалтерському обліку та звітності по найменшій з двох оцінок: первісній вартості чи чистій вартості реалізації.

Відповідно до п.20 П(с)БО 16 "Витрати" до інших операційних витрат зокрема включаються "витрати від знецінення запасів". Податкова декларація (разом зі Звітом про фінансові результати за Формою №2) за 2015 рік надана контролюючому органу 18 лютого 2016 року.

У рядку 04 Податкової декларації задекларований від`ємний результат об`єкта оподаткування у сумі (-) 5723958 гривень, який складався з суми фінансового результату до оподаткування (збитку), визначеного у фінансовій звітності за 2015 рік, відповідно до Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку (-) 5705719 і від`ємного результату різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України у сумі (-) 18239.

Відповідно до п. 102.1 ст.102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання Податкової декларації. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання.

Результати бухгалтерського і податкового обліку з податку на прибуток за 2015 рік, у якому визначено від`ємне значення об`єкта оподаткування у сумі (-) 5723958 гривень задекларовані по строку 29 лютого 2016 року, після якого до дати початку перевірки (23.12.2019 р.) сплинуло 1393 дні. Уточнюючі податкові декларації з податку на прибуток за 2015 рік не подавались.

Отже, ГУ ДПС у Харківській області перевищило свої права, визначені у п. 102.1 ПК України, а тому збільшення об`єкта оподаткування за 2016 рік на суму 5723958 гривень є неправомірним.

Так положеннями ст.102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).

Пунктом 44.1, 44.3 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Судовим розглядом встановлено, що у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік, поданої 31.01.2017 позивачем задекларовано різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (+,-)(-)5 723 958 грн. (рядок 03 РІ).

Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України в сумі (-) 5 723958 грн виникли за рахунок декларування суми від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (підпункт 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу III Податкового кодексу України). Отже, беручи до уваги те, що різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України в сумі (-) 5723958 грн задекларовані позивачем у податковій декларації поданій 31.01.2017, суд приходить до висновку, що відповідачем не порушено норми статті 102 ПК України.

Також позивачем зазначено, що відповідно до Інструкції №291 "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій" від 30.11.1999 за дебетом рахунку 26 "Готова продукція" відображається надходження готової продукції власного виробництва за фактичною собівартістю або за нормативною вартістю. Так при визначенні фактичної виробничої собівартості реалізованої продукції, вартість такої продукції, оціненої по нормативній вартості коригується на суму різниці у її вартості по нормативній вартості і по фактичній виробничій собівартості. В результаті формується фактична виробнича собівартість реалізованої продукції. Після проведення щомісячних інвентаризацій незавершеного виробництва встановлена зайво списана записом Дт26 Кт23 сума у розмірі 1381977грн. Саме на цю різницю записом Дт901 Кт23 (сторно) зменшена вартість реалізованої продукції по нормативній вартості.

Щодо формування показників собівартості продукції судовим розглядом встановлено, що з метою підтвердження правомірності задекларованого показника (ряд. 03 РІ) податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік у сумі (-) 5 723 958 грн позивачем надані: наказ від 01.07.2015 № 113 "Про проведення інвентаризації активів та зобов`язань", наказ від 07.09.2015 № 140 "Про проведення службового розслідування" (проведення службового розслідування здійснено з метою встановлення причин розбіжностей даних бухгалтерського обліку з результатами проведеної інвентаризації станом на 01.09.2015), наказ від 22.09.2015 № 141 "Про результати проведення службового розслідування" (відображення результатів службового розслідування щодо виникнення розбіжностей даних бухгалтерського обліку з даними проведеної інвентаризації), протокол від 21.09.2015 № 21 позачергового засідання інвентаризаційної комісії.

Зі змісту наданих документів встановлено, що на підприємстві прийнято рішення про приведення у бухгалтерському обліку фактичної вартості запасів по рахункам 205 "Сировина та матеріали в цехах" у сумі 567234.77 грн; 231 "Незавершене виробництво" у сумі 4 853 891.83 грн; 202 "Покупні напівфабрикати та комплектуючі вироби" в сумі 301600.00 грн; 2050 "Кладова ПДО" в сумі 168 070,31 грн до даних інвентаризації шляхом уцінки запасів до їх первісної вартості; нестачі по рахунках 207 "Запасні частини" електродвигунів у кількості 2 шт. на суму 16 574,97 грн, по рахунку 205 "Матеріали" у кількості 25,5 кг на суму 3 730,98 грн, по рахунку 231 "Незавершене виробництво" у кількості 41 795 шт. на суму 8 629,81 грн списати за рахунок підприємства у зв`язку з у неможливістю встановлення винних осіб; з вересня 2015 року припинено застосування коефіцієнтів до незавершеного виробництва.

В той же час за рахунком 205 "Сировина та матеріали в цехах" (цех № 3) у бухгалтерському обліку 31.10.2014 зроблені проводки методом "сторно" Дт 231 - Кт 205 на суму 100 000 грн, 31.01.2015 - 50 000 грн, 28.02.2015 - 150 000 грн без наявності фактичних витрат; по "Кладовій ПДО" у жовтні 2014 року зроблена безтоварна проводка Дт 205 - Кт 250 на суму 267 234,77 грн на різницю коригуючого коефіцієнта; за рахунком 202 "Покупні напівфабрикати та комплектуючі вироби" в бухгалтерському обліку 31.03.2014 зроблена проводка Дт 205 - Кт 202 на суму 301600 грн без фактичного приходу; за рахунком 231 "Незавершене виробництво" у бухгалтерському обліку завищено на суму на 4 862 521,64 грн у зв`язку із застосуванням коригуючого коефіцієнта без фактичного збільшення вартості витрат; за рахунком 250 "Кладова ПДО" у бухгалтерському обліку завищено на суму 168 070,31 грн у зв`язку з застосуванням коригуючого коефіцієнта без фактичного збільшення вартості витрат.

Вказані розбіжності виникли по вартості запасів у розмірі 5 296 226,72 грн, внаслідок застосування коригуючих коефіцієнтів.

Також, виявлені наступні нестачі за рахунком 207 "Запасні частини" на загальну суму 16574.97 грн (електродвигуни, вивезені для випробування в різні організації та не повернуті); за рахунком 205 "Сировина та матеріали в цехах" - нестача у кількості 25,5 шт. на суму 3 730,98 грн, за рахунком 231 "Незавершене виробництво" - нестача у кількості 41 795 шт. на суму 8 629,81 грн (винних осіб у нестачах встановити неможливо).

Відповідно до пояснювальної записки від 01.09.2015 економіста цехова собівартість на деталі заготівельних дільниць цеху №1 та №3 розрахована та затверджена керівництвом ще в 2008 році. Протягом останніх років цехова собівартість на деталі не перераховувалась за відсутністю письмового наказу попереднього керівництва підприємства. Щоб привести у відповідність до планових витрат наступних періодів починаючи з 01.10.2008 по усній згоді з попереднім керівництвом заводу при розрахунку незавершеного виробництва застосовувалися коефіцієнти для обчислення витрат на сировину та матеріали, заробітну плату у зв`язку із зростанням цін на матеріали та рівня мінімальної заробітної плати. На останню дату, з 01.05.2015, розраховані наступні коефіцієнти для розрахунку витрат на матеріали: для заготівельної дільниці №1 - 1,949; для дільниці пластмаси цеху №1 - 1,616; для дільниці кріплення цеху №1 - 2,024; для механо-штампувальної дільниці цеху №3 - 1,967; для дільниці з гальванопокриття цеху №3 - 1,951; для складальної дільниці цеху №3 - 1,947; для витрат на заробітну плату для всіх дільниць коефіцієнт - 3,528, які свідчать про зростання витрат на матеріали та заробітну плату в порівнянні з витратами 2008 року.

Отже, згідно з наданими ПрАТ "Завод "Трансзв`язок" документами декларування суми від`ємного значення об`єкту оподаткування минулих податкових (звітних) років (пп. 140.4.2 П.140.4 ст.140 ПК України) у сумі (-) 5 723 958 грн виникло за рахунок: неправомірного застосування коефіцієнтів для обчислення витрат на сировину та матеріали, заробітну плату у зв`язку зі зростанням цін на матеріали та рівня мінімальної заробітної плати.

Суд також зауважує, що позивачем не надано відомостей (регістрів) бухгалтерського обліку, щодо яких саме запасів (незавершеного виробництва) застосовувалися коефіцієнти, їх найменування, вартість, кількість (запит ГУ ДПС від 14.01.2020 № 1135/10/20-40-05-03-15 вручений під час перевірки в.о. головного бухгалтера Онопко Т.М. ).

Коригування фінансового результату до оподаткування на суму запасів (незавершеного виробництва) розділом III Податкового кодексу України не передбачено.

П(С)БО 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246, не передбачено застосування до запасів (активів) коригуючих коефіцієнтів, а тим більше за усною згодою з керівництвом заводу при розрахунку незавершеного виробництва. П(С)БО 9 "Запаси" не приймає участі у формуванні бухгалтерського обліку фінансового результату, а відповідно будь-які зміни в запасах підприємства не можуть відображатись, як прибуток або збиток за результатами його діяльності.

Відповідно положень Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, рахунок 26 «Готова продукція» призначений для узагальнення інформації про наявність та рух готової продукції підприємства.

До готової продукції належить продукція, обробка якої закінчена та яка пройшла випробування, приймання, укомплектування згідно з умовами договорів із замовниками і відповідає технічним умовам і стандартам.

За дебетом рахунку 26 «Готова продукція» відображається надходження готової продукції власного виробництва за фактичною виробничою собівартістю або за нормативною вартістю.

Собівартість реалізованої готової продукції визначається за методами оцінки вибуття запасів. Аналітичний облік готової продукції ведеться за видами готової продукції.

Відповідно до пункту 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», виробнича собівартість продукції (робіт, послуг) включає: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; - змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Так, на рахунку 92 "Адміністративні витрати" відображають і накопичують протягом звітного періоду витрати, пов`язані з управлінням та обслуговуванням підприємства. Витрати на управління та обслуговування підприємства (загальногосподарські витрати) не розподіляються між реалізованою та нереалізованою продукцією, а списуються (зменшують його результати) щомісяця або наприкінці року на фінансові результати основної діяльності в загальній сумі наростаючим підсумком з початку року з кредиту рахунка 92 на дебет субрахунку 791 "Результати операційної діяльності".

На рахунку 93 "Витрати на збут" виробничі підприємства обліковують та накопичують витрати, пов`язані зі збутом готової продукції, робіт і послуг. Щомісяця або наприкінці року заключним записом за рік сальдо витрат на збут списують з кредиту рахунка 93 на дебет субрахунку 791 "Результат операційної діяльності".

Долученими до матеріалів справи документами не підтверджено правомірного включення у виробничу собівартість продукції витрат, які не пов`язані безпосередньо з її виробництвом, а саме: адміністративні витрати, витрати на збут та плановий прибуток.

Всього за період, що підлягав перевірці, позивачем зайво віднесено до складу собівартості реалізованої продукції 9 242 255 гривень у т.ч. за 2016 рік - 1 999 813 грн, за 2017 рік - 2 777 034 грн, за 2018 рік - 3840155 грн, за 9 місяців 2019 року - 625 253 гривень.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування № 3 від 21.04.2020р.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 3 від 21.04.2020р. за платежем Дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність у сумі 4644584,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постановою КМУ від 24.04.2019 р. №364 "Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави" для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн.грн. встановлений норматив на виплату дивідендів у розмірі 50 відсотків.

ПрАТ Завод "ТРАНСЗВ`ЯЗОК" нарахувало і сплатило до бюджету дивіденди у сумі 100893.00 грн. (50 відсотків від чистого прибутку у сумі 201785.00 грн.).

04 грудня 2019 року КМУ прийняв постанову №1015 (набула чинності 17.12.19). якою збільшено норматив на виплату дивідендів до 90 відсотків. Отже, постанова КМУ від 04.12.2019 р. №1015 не може бути застосована для нарахування дивідендів за 2018 рік.

Відповідно до п.17 п.2 ст.29 БК України до доходів загального фонду Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу в тому числі належать частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.

Згідно з Законом України від 17.09.2008 р. №514 "Про акціонерні товариства" питання розподілу прибутку і затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням передбачених цим законом вимог, належить виключно до компетенції річних загальних зборів товариства, які згідно зі ст.32 цього закону проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним роком.

Частиною 5 ст.11 Закону України від 21.09.2006 № 185 "Про управління об`єктами державної власності" встановлено, що господарські товариства сплачують дивіденди до державного бюджету у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним.

Положеннями п.14.1.49 ст.49 ПК України дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою, в тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів, на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку

Для цілей оподаткування до дивідендів також прирівнюються платіж у грошовій чи негрошовій формі, що здійснюється юридичною особою на користь її засновника та/або учасника (учасників) у зв`язку з розподілом чистого прибутку (його частини).

Частиною 5 статті 11 Закону України від 21 вересня 2006 року № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» встановлено, що господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків, сплачують дивіденди безпосередньо до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, але не менше 30 відсотків, пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у статутних капіталах господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій.

Господарські товариства один раз на рік подають до податкового органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України.

Платники частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку несуть відповідальність за неподання або несвоєчасне подання до податкових органів розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку або за порушення правил нарахування та сплати (перерахування) таких платежів у порядку, передбаченому Податковим кодексом України.

Засновником ПрАТ "Завод "Трансзв`язок" є держава, в особі Міністерства інфраструктури України, що є правонаступником Міністерства транспорту та зв`язку України відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади". Єдиним акціонером ПрАТ "Завод "Трансзв`язок" є Держава Україна, в особі Міністерства інфраструктури України, згідно з п.5.1. Статуту товариства.

Відповідно даних, відображених в рядку 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)» Податкової декларації про прибуток підприємств за 2016 рік, збиток склав -1 839 844 грн.

Під час перевірки встановлено заниження фінансового результату до оподаткування за 2016 рік на загальну суму 1999813 грн.

У зв`язку з викладеним, перевіркою встановлено, що фінансовий результат до оподаткування за результатами господарської діяльності позивача за 2016 рік склав 159 969 грн. Податок на прибуток за 2016 рік визначений перевіркою на рівні 28794 грн, відтак чистий фінансовий результат (прибуток) підприємства за 2016 рік склав 131175 грн.

Постановою КМУ № 120 від 01.03.2017 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2016 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» затверджено базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово- господарської діяльності у 2016 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави у розмірі 50 відсотків.

Отже, за підсумками 2016 року позивач повинен був до 1 липня 2017 року сплатити до державного бюджету частину чистого прибутку у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, що складає 65 587 грн, та подати до податкового органу за місцем обліку розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно п.п. 57.11 ст. 57 Податкового кодексу України на суму виплачених дивідендів нараховується та сплачується авансовий внесок з податку на прибуток, який обчислюється за ставкою, встановленою пунктом 136.1 статті 136 цього Кодексу. Сума дивідендів, що підлягає виплаті, не зменшується на суму авансового внеску.

Авансовий внесок з податку на прибуток, який необхідно було нарахувати та відобразити в Додатку АВ до рядка 20 АВ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік щодо розрахунку авансового внеску з податку на прибуток підприємств на суму виплачених дивідендів (прирівняних до них виплат) та сплатити позивачем до державного бюджету відповідно складає 11 806 грн. (65 587*18%).

За період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2017 підприємством подано звіт про фінансові результати, відповідно якого відображено чистий фінансовий результат (прибуток) 81,0 тис. гривень.

Внаслідок заниження фінансового результату до оподаткування за 2017 рік на загальну суму 2 777 034 грн. фінансовий результат до оподаткування за результатами господарської діяльності склав 2858055 грн. Податок на прибуток за 2016 рік визначений перевіркою на рівні 514 450 грн.

Виходячи із зазначеного, чистий фінансовий результат (прибуток) за 2017 рік склав 2 343 605 грн.

Постановою КМУ від 28.02.2018 № 139 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2017 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» затверджено базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово - господарської діяльності у 2017 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави у розмірі 75 відсотків.

Тобто, за підсумками 2017 року підприємство повинно до 1 липня 2018 року сплатити до державного бюджету частину чистого прибутку у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, що складає 1 757 704 грн. та подати до податкового органу за місцем обліку розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України. Фактично сплачено 60 766 грн.

Авансовий внесок з податку на прибуток, який необхідно було нарахувати та відобразити в Додатку АВ до рядка 20 АВ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік щодо розрахунку авансового внеску з податку на прибуток підприємств на суму виплачених дивідендів (прирівняних до них виплат) та сплатити до державного бюджету відповідно складає 316 387 грн. (1 757 704*18%). Фактично нараховано та сплачено 10 398 грн.

За період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2018 підприємством подано звіт про фінансові результати, відповідно якого відображено чистий фінансовий результат (прибуток) 202,0 тис. грн.

Відповідно даних, відображених в рядку 02 Декларації про прибуток «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)», прибуток склав 201 785,0 грн.

В додатку АВ до рядка 20 АВ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за півріччя 2019 року та за 9 місяців 2019 року щодо розрахунку авансового внеску з податку на прибуток підприємств на суму виплачених дивідендів (прирівняних до них виплат) відображена сума виплачених у звітному (податковому) періоді дивідендів (прирівняних до них платежів) 100 893 грн.

В ході перевірки встановлено заниження фінансового результату до оподаткування за 2018 рік на загальну суму 3 841 376 грн.

У зв`язку з викладеним, перевіркою встановлено, що фінансовий результат до оподаткування за результатами господарської діяльності за 2018 рік склав 4 041 940 грн. Податок на прибуток за 2018 рік визначений перевіркою на рівні 727 549 грн.

Виходячи із зазначеного, чистий фінансовий результат (прибуток) за 2018 рік склав 3 314 391 грн.

Постановою КМУ № 364 від 28.02.2019 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» з урахуванням змін та доповнень (постанова КМУ від 04.12.2019 № 1015), затверджено базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави у розмірі 90 відсотків.

За висновками акту перевірки, за підсумками 2018 року підприємство повинно було до 1 липня 2019 року сплатити до державного бюджету частину чистого прибутку у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, що складає 2 982 952 грн. та подати до податкового органу за місцем обліку розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України. Фактично сплачено 100 893 грн.

Авансовий внесок з податку на прибуток, який необхідно було нарахувати та відобразити в Додатку АВ до рядка 20 АВ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2018 рік щодо розрахунку авансового внеску з податку на прибуток підприємств на суму виплачених дивідендів (прирівняних до них виплат) та сплатити до державного бюджету відповідно складає 536 931 грн. (2 982 952*18%). Фактично нараховано та сплачено 18 161 грн.

Відповідно до частини першої ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Вказана статтч передбачає зворотну дію законів в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують саме юридичну відповідальність особи, що також є загальновизнаним принципом права.

Конституційний Суд України у Рішенні № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів зазначив: «У регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма)».

Три варіанти дії нормативних актів у часі забезпечують стабільність і необхідну гнучкість правового регулювання в часі -минулому, теперішньому та майбутньому. Як негайна, так і зворотна дія юридичної норми пов`язана з можливістю застосування «нової» норми щодо відносин, які виникли в минулому. Водночас негайна дія є усталеною практикою, а зворотна дія - виняток, який порушує конституційний принцип «закон не має зворотної сили» (lex ad praeterian non valet).

Конституційний Суд України неодноразово звертався до визначення змісту положення частини першої ст.58 Конституції України , згідно з яким нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Так, у Рішенні № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів уточнюється, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

У рішенні КСУ № 3-рп/2001 від 05.04.2001 у справі про податки зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли та закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України у Рішенні № 6-рп від 19.04.2000 у справі про зворотну дію кримінального закону у часі визначив, що «Суть зворотної дії у часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їхні приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи».

Для відносин, які мають тривалий характер, зворотна дія означає неможливість застосування норми «нового» нормативно-правового акта щодо відносин, які виникли до набуття ним чинності, але продовжують існувати. У такий спосіб відбувається змішування зворотної та безпосередньої дії нормативно-правового акта в часі, чим заперечується можливість негайного застосування норми права.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова КМУ №1015 від 04.12.2019 р. , яка вступила в дію 17.12.2019р. не може бути виконана при виплаті дивідендів по результатам 2018 року, отже позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення № 3 від 21.04.2020р. підлягають задоволенню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 7 від 21.04.2020р. з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 8824502.88 грн., з них 5231515,19 грн. за податковими зобов`язаннями - 2662207.55 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - 930780.14 грн. сума пені, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що підприємство має заборгованість щодо нарахованого, утриманого, але не сплаченого до бюджету станом на 31.08.2019 р. податку на доходи фізичних осіб у сумі 5231515.19 грн., яка відображена по кредиту рахунку 6411 "Розрахунки по податку на доходи фізичних осіб".

Спірні правовідносини виникли щодо визначення розміру нарахованих сум грошових зобов`язань за штрафними санкціями (2262207,55 грн.) і суми пені (930780,14 грн.).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що методика нарахування штрафних санкцій та пені, використані при розрахунку штрафних санкцій та пені з податку на доходи фізичних осіб працівників підприємства за період з 01.04.2017 р. по 30.09.2019 р. не відповідає чинному законодавству, оскільки якщо податковий агент при виплаті доходу платнику податку не сплачує до або одночасно з такою виплатою податок з доходів фізичних осіб, нарахований на таку виплату, то застосовується штрафна санкція згідно із ст.127 Кодексу; зарахування податковим органом коштів, що сплачує платник податку в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податку відповідно до п.87.9 ст.87 Кодексу не є законодавчою підставою застосування штрафних санкцій відповідно до ст. 127 Кодексу.

Суд зазначає, що відповідно до пп. 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 ПК України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Згідно із пп. 168.1.4. п. 168.1 ст. 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання) (2016 рік), протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання) (2017, 2018, 2019 рік).

Підпунктом «а» пункту 176.2. статті 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Під час перевірки встановлено, що з урахуванням вимог ст. 102 ПК України, станом на 30.09.2019 заборгованість по бухгалтерському рахунку 6411 складає 5349231.51 грн, у тому числі за перевіряємий період (01.01.2016- 31.08.2019) - 5231515. 19 грн., відповідно, податок на доходи фізичних осіб під час виплати доходу у вигляді заробітної плати за січень-грудень 2016 р., січень-грудень 2017р., січень-грудень 2018 р., січень - серпень 2019 р. до не перераховано.

Згідно з п. 127.1. ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, приписами статті 127 ПК України встановлено відповідальність платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням. Кваліфікуючою ознакою податкового правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

Відповідні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року по справі 820/11382/15, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правових відносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так Верховний Суд зазначає, що податковим правопорушенням відповідно до статті 126 ПК України є вчинення дії (платником податку) щодо фактичної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, але з затримкою (несвоєчасно). Відповідно до статті 127 ПК України таким порушенням є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 ПК України в даному спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.

Статтею 127 ПК України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення № 7 від 21.04.2020р.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАСУкраїни в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295, пп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення 21.04.2020 № 3 за платежем Дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки) господарських товариств, у статутних капіталах яких є держана власність у сумі 4644584.00 грн.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 02.02.2021 року на 14-30 год. у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду за адресою: м.Харків, майдан Свободи, 6, зал № 10 та встановити строк позивачу для надання до суду доказів щодо розміру понесених ним судових витрат до 25.01.2021.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У період з 26.01.2021 по 05.02.2021 головуюча по справі перебувала на лікарняному, отже рішення по справі у повному обсязі виготовлено 12.02.2021

Суддя Зоркіна Ю.В.