Справа № 120/6604/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 лютого 2021 р. Справа № 120/6604/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, б. 17, м. Київ, 04053)

про: визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні виплати позивачеві гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві «Радикал Банк» за договором банківського рахунку № 18-23030 від 09.07.2015 року у розмірі 198 400 грн. 00 коп. за рахунок відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві «Радикал Банк» за договором банківського рахунку № 18-23030 від 09.07.2015 року у розмірі 198 400 грн. 00 коп..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 09.07.2015 року між ним та ПАТ «Радикал Банк» був укладений договір строкового банківського вкладу № 18-23030 в сумі 198 400 грн. 00 коп. строком на 10 днів, до 19.07.2015 року. 10.07.2015 року у ПАТ «Радикал Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та тимчасову адміністрацію банку, у подальшому банківську ліцензію ПАТ «Радикал Банк» було відкликано та розпочато процедуру ліквідації. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.04.2016 року у справі № 802/274//16-а, зокрема, зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєву А.М. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладів за рахунок позивача, якому необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Радикал Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами виплатити депозитні кошти, але щоразу отримував відмову. Листом відповідача від 27.03.2020 року за вих. № 02-036-4491/20 позивача повідомлено, що відповідно до постанови слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 25.11.2019 року у кримінальному провадженні № 0003105 від 20.08.2015 року кошти позивача, розміщені на ПАТ «Радикал Банк», визнані речовими доказами. Рішення про виплату буде прийнято лише після остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні та надходження до відповідача всіх необхідних документів. Вважаючи, що такими діями відповідач порушує право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування коштів, останній звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.11.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

23.11.2020 року за вх. № 38897 позивачем через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якому позивач просить поновити строку звернення до суду. Вказана заява обґрунтована запровадженням на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також приписами п. 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якими від час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. При цьому, суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Позивач вказав, що не міг раніше звернутися до суду з відповідним позовом у зв`язку із запровадженням карантинних заходів та перебуванням останнього протягом значного строку на самоізоляції, що, на його думку, свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

Ухвалою від 03.12.2020 року причини пропущення строку звернення до суду визнано поважними, строк звернення до суду з даною позовною заявою поновлений. Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18.12.2020 року за вх. № 44144/20 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій останній позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві.

Цього ж дня за вх. № 44171/20 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про постановлення додаткової ухвали, з огляду на те, що в ухвалі про відкриття провадження у даній справі в резолютивній частині не зазначено про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, хоча в мотивувальній частині ухвали про це йдеться мова та строк звернення до суду поновлено.

04.01.2021 року за вх. № 52 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він, зокрема, просив суд продовжити строк надання відзиву на позовну заяву, мотивувавши це запровадженням карантинних заходів на всій території України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19.

Ухвалою від 11.01.2021 року у задоволенні заяви позивача про постановлення додаткової ухвали в даній справі відмовлено, заяву відповідача про продовження процесуального строку на подання відзиву задоволено, продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву.

08.02.2021 року за вх. № 6448 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами та обставинами, викладеними у позовній заяві. По суті спірних правовідносин повідомив, що призупинення виплати гарантованих сум відшкодувань вкладникам ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», в тому числі позивачу, відбулося з огляду на те, що в рамках кримінального провадження винесено постанову про визнання речовими доказами коштів, розміщених на рахунках 443 фізичних осіб у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», в тому числі, коштів на рахунках позивача. Наведені обставини, на думку відповідача, унеможливлюють вирішення питання щодо виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом позивачеві.

Цього ж дня за вх. № 6447 відповідачем до суду подано клопотання про залишення позову без розгляду, з мотивів того, що позивачем пропущений, встановлений КАС України, строк звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи ініційоване відповідачем питання про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з наступного.

Підстави та порядок залишення позову без розгляду визначені ст. 240 КАС України.

Так, п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Водночас, згідно з ч. ч. 3 та 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Від так, однією із підстав для залишення позовної заяви без розгляду є недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, що виявлено судом після відкриття провадження у справі (за умови неподання заяви про поновлення такого строку або відсутністю поважних причин для його поновлення).

Разом із тим, особливості строку звернення до адміністративного суду врегульовані ст. 122 КАС України, де ч. 1-3 передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд у цьому контексті зауважує, що в межах даної адміністративної справи питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду було розглянуто на стадії відкриття провадження у справі.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 16.11.2020 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем 23.11.2020 року подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду (вх. № 38897). Поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивач мотивував запровадженням на території України карантинних обмежень, застосованих постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 року № 211, яка неодноразово зазнавала змін в частині продовження терміну карантину. Так, позивач також зазначав, що підготовка документів та інших необхідних для судового розгляду дій припало на карантинний період у державі, що завадило йому своєчасно зібрати усі необхідні документи, докази, отримати правову допомогу, тощо, що в свою чергу призвело до порушення строків звернення до суду встановлених ч. 2 ст. 122 КАС України.

Відповідно до поданого клопотання позивача від 23.11.2020 року, судом в ухвалі про відкриття провадження у справі від 03.12.2020 року оцінено наведені обставини та зроблено висновок про наявність об`єктивних підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки, дійсно, запровадження на території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та встановлення певних обмежень як щодо транспортного сполучення так і роботи в усіх сферах економіки, органів влади, необхідність дотримання інших протиепідеміологічних заходів, в тому числі і перебування на самоізоляції, є поважною причиною, що ускладнювало звернення позивача до суду. Наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є поважними, а тому заяву позивача про поновлення такого строку було задоволено та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В даному випадку суд враховує, що тим підставам, про які зазначає представник відповідача у своєму клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду, уже надавалась вичерпна оцінка в ухвалі про відкриття провадження у справі від 03.12.2020 року, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про поновлення позивачу строку звернення до суду у даній справі. Інших обставин, аніж ті, які враховано судом в ухвалі від 03.12.2020 року, відповідач не наводить. Таким чином, попередній висновок суду про визнання поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду не був передчасний, і підстави відступати від ного відсутні.

За таких обставин, суд доходить висновку, що клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є безпідставним, відповідно задоволенню не підлягає.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив, що за обставин, встановлених у судовому рішенні по справі № 802/274/16-а, які згідно ч. 4 ст. 78 КАС України доказуванню не підлягають, 09.07.2015 року між позивачем (вкладник) та ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" було укладено договір строкового банківського вкладу № 18-23030 "Депозитний календар" у національній валюті України, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника строком на 10 днів до 19.07.2015 року грошові кошти у розмірі 198400,00 грн. під відсоткову ставку 20 % річних, відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 , нараховує проценти за його користування на дату повернення вкладу та зобов`язується повернути його.

Крім того, між сторонами за договором укладено додаткову угоду № 1 до договору строкового банківського вкладу № 18-23030 від 09.07.2015 року, відповідно до якої позивача ознайомлено з умовами гарантування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування коштів за договором.

Згідно з квитанцією № 13194 від 09.07.2015 року позивач вніс на депозитний рахунок за договором № 18-23030 від 09.07.2015 року кошти в сумі 198400,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України № 452/БТ від 09.07.2015 року ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" віднесено до категорії неплатоспроможних.

09.07.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 130 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", відповідно до якого з 10.07.2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" Шевченка О.В.

Постановою Національного банку України № 769 від 09.11.2015 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ "РАДИКАЛ БАНК".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.11.2015 року № 203 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" з 10.11.2015 по 09.11.2017 включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку, визначені законом, Савельєву А.М .

Згідно з наказом уповноваженої особи Фонду № 204 від 09.11.2015 року на підставі положень ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнано нікчемними правочини (трансакції в системі АБС Б-2 щодо розміщення коштів на депозитних/поточних рахунках клієнтів через рахунки каси банку 09.07.2015 року поза межами робочого часу та/або операційного дня, а також трансакції в системі АБС Б-2 щодо розміщення коштів на депозитних/поточних рахунках клієнта через рахунки каси банку 09.07.2015 року за одним й тим самим часом проведення трансакції в одній касі одним і тим же касиром), які пов`язані з вкладними (депозитними) операціями за договором банківського вкладу (депозиту) та/або договорами банківського рахунку (поточними рахунками), а також зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб в ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" згідно додатку № 1, який додається до наказу.

Так, згідно з додатком № 1 до наказу № 204 від 09.11.2015 року відповідачем визнано нікчемним правочин - трансакцію на користь позивача з призначенням платежу "Внесення коштів на депозитний рахунок за договором № 18-23030 від 09.07.2015" на суму 198400,00 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015 року, час вчинення трансакції 15:51.

На виконання вказаного наказу, позивачеві було надіслано повідомлення № 3587/15 від 18.11.2015 роек про те, що трансакція ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" щодо перерахування на його користь грошової суми з призначенням платежу "Внесення коштів на депозитний рахунок за договором № 18-23030 від 09.07.2015" на суму 198400,00 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015 року, час вчинення трансакції 15:51, є нікчемною.

Визнання вищезазначеного договору нікчемним та бездіяльність уповноваженої особи Фонду щодо не включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду.

Так, судом встановлено, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.04.2016 року у справі № 802/274/16-а, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 17.07.2019 року, зокрема, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК" Савельєву Анну Миколаївну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладів за рахунок ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Замостянським РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області 30.09.2011 року, адреса проживання: АДРЕСА_1 ), якому необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що інформація стосовно вкладника позивача уповноваженою особою на ліквідацію була подана до Фонду. В подальшому, рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 2588 від 10.10.2019 року затверджено зміни та доповнення до загального реєстру вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами, відповідно до якого позивача включено до загального реєстру із сумою відшкодування в розмірі 198400,00 грн. Втім виплату вкладнику призупинено.

Як вказує позивач у позовній заяві, 01.11.2019 року з отриманої від третіх осіб (інших вкладників) інформації йому стало відомо, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року у справі № 761/23777/16-к, в рамках кримінального провадження № 0000504, був накладений арешт на кошти, що зберігаються, зокрема, на рахунку позивача, що перешкоджає виплаті гарантованої суми.

З огляду на вказане, позивач звернувся до прокуратури міста Києва із заявою щодо надання інформації про результати розслідування кримінального провадження за № 0000504.

Листом від 27.12.2019 року № 17/2/4-38-17 позивача повідомлено про те, що кримінальне провадження № 0000504 було об`єднане із кримінальним провадженням № 0001207 від 27.12.2015 року, яке в подальшому об`єднано з кримінальним провадженням № 0000621 від 18.07.2015 року. В кінцевому результаті, провадження № 0000621 об`єднано з кримінальним провадженням № 000134 від 31.01.2013 року. Вказані провадження були об`єднані в одне на підставі ст. 217 КПК України.

Крім того, також повідомлено про те, що кримінальне провадження № 000134 закрито постановою прокурора прокуратури міста Києва від 01.08.2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а всі заходи забезпечення кримінального провадження скасовані.

Отримавши дану відповідь, 20.01.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення відшкодування коштів за вкладом в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На відповідне звернення, листом від 27.03.2020 року № 02-036-4491/20 відповідач повідомив, що постановою слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 25.11.2019 року у кримінальному провадженні №0003105 від 20.08.2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України, визнано речовими доказами кошти, розміщені на рахунках 443 фізичних осіб у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», розміщені на рахунку банківської установи. В зазначеному переліку міститься інформація щодо вкладника позивача.

Також повідомлено, що слідчим відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області до Фонду спрямовано постанову про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу від 25.11.2019 року для зобов`язання службових осіб Фонду вжити заходів для збереження назначених коштів. У зв`язку з цим, рішення про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», буде вирішено після прийняття остаточного процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні та надходження до Фонду всіх необхідних документів.

Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови у здійснені виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом року до дня прийняття такого рішення);

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - один рік до дня прийняття такого рішення);

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах;

11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду;

12) за вкладом, задоволення вимог за яким зупинено відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Таким чином, після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" гарантує повернення кожному вкладнику банку суми відшкодування коштів за вкладом, в тому числі, за договором про банківського рахунку в межах 200000,00 грн. При цьому, відмовлено у відшкодуванні коштів за вкладом може бути лише за наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відповідності до положень ч. 1-3 ст. 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

4-1) перелік рахунків вкладників, фінансові операції за якими зупинено відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення";

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Відповідно до приписів розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (далі - Положення) Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом (п. 3).

Фонд здійснює відшкодування коштів за вкладами відповідно до Загального реєстру за частинами Загального реєстру (п. 5).

Під час дії тимчасової адміністрації до чергових частин Загального реєстру включаються ГСР (Гарантована сума за рахунком) тільки за тими договорами банківського вкладу, що не були включені до першої частини Загального реєстру, щодо яких знято обмеження здійснення неплатоспроможним банком операцій та строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (п. 5).

Системний аналіз наведених норм доводить, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування № 2588 від 10.10.2019 року затверджено зміни та доповнення до загального реєстру вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами, відповідно до якого позивача включено до загального реєстру із сумою відшкодування в розмірі 198400,00 грн.

Проте, вказано виплату призупинено, оскільки постановою слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 25.11.2019 року у кримінальному провадженні № 0003105 від 20.08.2015 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України, визнано речовими доказами кошти, розміщені на рахунках 443 фізичних осіб у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», які розміщені на рахунку банківської установи, в тому числі позивача.

За твердженнями відповідача, з метою уникнення негативних наслідків для посадових осіб Фонду та уповноважених осіб Фонду, пов`язаних із невиконання законних вимог та процесуальних рішень слідчих, з метою належного виконання зобов`язання щодо збереження речових доказів у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, призупинено виплати гарантованих сум відшкодувань вкладникам ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», в тому числі позивачу.

Разом із тим, суд акцентує увагу на тому, що приписи ч. 4 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначають вичерпний перелік підстав, коли Фонд не відшкодовує кошти, однак, серед них відсутня така підстава, як наявність постанови про визнання коштів речовими доказами.

Більше того, у своєму відзиві відповідач зазначає, що 03.11.2020 року до Фонду з Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшла постанова прокурора цієї прокуратури Пінчука О.П. від 11.09.2020 року про скасування постанови слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 25.11.2019 року у кримінальному провадженні №0003105 від 20.08.2015 року про визнання речовими доказами коштів на 443 рахунках фізичних осіб у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК». Також відповідач звертає увагу, що вказана постанова від 11.09.2020 року як самим Фондом, так і уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» оскаржена до прокуратури Київської області, однак наразі відомостей щодо розгляду цих скарг не має.

Отже, тим самим відповідач підтверджує ті обставини, що наразі постанова слідчого, на яку він посилається у своїй відмові, є скасованою, а тому фактичні перешкоди щодо проведення виплат гарантованого відшкодування за вкладом відсутні.

При цьому, на момент розгляду даної справи в суду відсутня будь-яка інформація щодо наявності судових рішень чи процесуальних документів інших органів (осіб) про накладення арешту на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», в тому числі і на рахунок, відкритий на ім`я позивача.

Натомість, право позивача на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» гарантоване ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, а також встановлене судовими рішеннями у адміністративній справі № 802/274/16-а.

Крім того, факт включення позивача до загального реєстру вкладників ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в межах гарантованої суми, відповідачем не заперечується.

За таких обставин, посилання відповідача про неможливість виплати гарантованої суми відшкодування, на переконання суду, є безпідставними.

Суд також зауважує, що Фонд або його уповноважена особа зобов`язані дотримуватися положень ч. 2 ст. 19 Конституції України відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно, суд наголошує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (ст. 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (ст. 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (ст. 13 і 41 Конституції України). Крім того, ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника), режиму права власності підтверджується положеннями ст. 1058, 1066 ЦК України та ст. 8, 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні від 22.05.2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, зміст ст. 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Суд звертає увагу, що кошти позивача за вкладом у банку є його власністю, право на яке гарантоване державою України відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, норми якої, згідно положень ст. 8 Конституції України та ст. 9 КАС України, є пріоритетними над нормами вітчизняного законодавства, в тому числі тими, які встановлюють певні обмеження щодо отримання відповідної компенсації втраченого майна.

Згідно ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року): "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.".

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", від 23 вересня 1982 року, серія А, №52, зазначено, що у випадку позбавлення власності, встановленні обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановленням контролю за її використанням і було надане відшкодування.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні виплати позивачеві гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві «Радикал Банк» за договором банківського рахунку № 18-23030 від 09.07.2015 року у розмірі 198 400 грн. 00 коп. за рахунок відповідача

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві «Радикал Банк» за договором банківського рахунку № 18-23030 від 09.07.2015 року у розмірі 198 400 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

В той же час, надаючи оцінку вимогам позивача щодо стягнення відповідних коштів, суд зазначає, що ЗУ «Про систему гарантування вкладів», а також Положення № 14, визначають процедуру та певний порядок дій, якої(го) відповідач має дотримуватись при виплаті особі гарантованої суми відшкодування за договорами банківського вкладу (рахунку), а задоволення відповідної вимоги позивача у такий спосіб призведе до порушення визначеної законодавцем процедури.

З огляду на те, що суд визнав протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні виплати позивачеві гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві «Радикал Банк», за договором банківського рахунку № 18-23030 від 09.07.2015 року у розмірі 198 400 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно суд вважає за належне, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачеві гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві «Радикал Банк», за договором банківського рахунку № 18-23030 від 09.07.2015 року у сумі 198 400 грн. 00 коп..

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Як слідує із матеріалів справи, при зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем згідно банківської квитанції № 015010028 від 06.11.2020 року сплачено судовий збір в сумі 2 824 грн. 00 грн. При цьому, оскільки такі вимоги, хоч і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 2 824 грн. 00 грн..

Керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, ЗУ "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», ЗУ «Про систему гарантування вкладів», Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 та ст. 2, 9, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови у проведенні виплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві «Радикал Банк» за договором банківського рахунку № 18-23030 від 09.07.2015 року у розмірі 198 400 грн. 00 коп. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві «Радикал Банк» за договором банківського рахунку № 18-23030 від 09.07.2015 року у розмірі 198 400 грн. 00 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, б. 17, м. Київ, 04053)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 16.02.2021 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна