Справа № 160/8045/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 160/8045/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року (суддя Олійник В.М., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 29.10.2020 року) в справі №160/8045/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Світлофор» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

15.07.2020 року ПрАТ «Світлофор» (далі по тексту позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.03.2020 року № .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року позовні вимоги ПрАТ «Світлофор» задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що у зв`язку з отриманням інформації про внесення до ЄДР запису про рішення засновників (учасників) щодо припинення юридичної особи, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ «Світлофор» з питань дотримання вимог податкового, іншого законодавства України за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, під час якої було встановлено, що товариство було платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктам, які розташовані за адресами: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Новомосковська, будинок 1, будівля заводоуправління, загальна площа 2093,1 кв.м; Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Новомосковська, будинок 1Б, будівля прохідної, загальна площа 42,1 кв.м., за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року ПРАТ «Світлофор» задекларовано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки всього у сумі 71073,69 грн. Та відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та наданих до перевірки документів в перевіряємому періоді у ПрАТ «Світлофор», крім вищевказаних об`єктів нерухомості, були в наявності інші об`єкти нерухомості, які перебувають на земельних ділянках, податок за який не сплачувався. Апелянт вказує, що згідно з довідки з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, видами діяльності ПрАТ «Світлофор» були 30.20 - виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу, проте, фактично в перевіряємому періоді, товариство не здійснювало будь-яке виробництво, в т.ч. виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу, а здійснювало реалізацію товарів (тюбінг, валки чавунні для гарячої прокатки металів) на експорт через комісіонера, металобрухту, об`єктів нерухомого майна, надання послуг оренди приміщень, отримання компенсації вартості спожитої електроенергії, вартості води, стоків. Апелянт вказував, що відповідно до норм Податкового кодексу, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, проте слід брати до уваги, що промислове підприємство - це підприємство, що виробляє промислову продукцію у визначених обсягах згідно з заданою технологією. Термін «промислове підприємство» охоплює всі підприємства, які відносяться до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв`язку. Недостатньо заявити про певні види діяльності шляхом внесення відповідних записів до Статуту чи ЄДРПОУ, оскільки потрібно здійснювати таку діяльність, а саме виробництво й випуск продукції. Застосування пункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Використаний термін «будівлі промисловості» мас застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей. Апелянт вказував, що відповідно до п. 3 розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до Закону №1791, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5. Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 15.02.2017 року №12/18, яке набуває чинності з 01.03.2017 року, встановлено ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб: з 01.03.2017 року - 0,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27, яке набуває чинності з 01.01.2018 року, встановлено наступні ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб: з 01.01.2018 - 0,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Підприємством при визначені об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, включало до податкових декларацій за 2017 - 2018 роки частину площі нерухомості та не включало інші будівлі наявні у власності ПрАТ «Світлофор».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», внесено зміни до редакції ст.266 Податкового кодексу України, де передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Суд першої інстанції вказував, що вищевказаний вид податку відноситься до місцевих податків, особливості ведення якого передбачені ст. 12 Податкового кодексу України. Приписи пп.10.1.1 п.10.1 та п.10.2 ст.10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у складі податку на майно. Та у відповідності до п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному пп. 12.3.1 Податкового кодексу України. Суд вказував, що відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період), в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим. Зміни щодо податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення певного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Суд першої інстанції вказував, що відповідачем невірно розраховано податок з застосуванням рішення Дніпропетровської міської ради від 15.02.2017 року №12/18, яке набуло чинності з 01.03.2017 року, та рішення Дніпропетровської міської ради від 06.12.2017 року №12/27, яке набуло чинності з 01.01.2018 року.

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з отриманням інформації про внесення до ЄДР запису про рішення учасників про припинення юридичної особи, у період з 14.02.2020 року по 24.02.2020 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Світлофор», з питань дотримання вимог податкового, іншого законодавства України за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, валютного законодавства за період з 01.01.2016 року по 24.02.2020 року, з питання дотримання законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року по 14.02.2020 року. За результатами перевірки було складено акт від 02.03.2020 року №10208/04-36-05-08/00656551 в якому зафіксовано, що ПрАТ «Світлофор» допустилось порушень пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.2 п. 266.2, пп. 266.3.1, пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України, що призвело до заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 476439,55 грн, за 2017 рік 256108,93 грн., за 2018 рік 220330,62 грн. Податковий орган прийшов до таких висновків, посилаючись на те, що ПрАТ «Світлофор» мало в наявності об`єкти нерухомості, які не були включені до податкових декларацій і за які не сплачувався податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до об`єктів, земельна ділянка під якими не оподатковувалась віднесено: будівлю механозбирального цеху, будівлю чавунно-ливарного цеху, будівлю обрубного відділення, арочний склад 1 літ.М-1, будівлю транспортного цеху, будівлю ремонтного цеху та столярного відділення, виробничу будівлю літ.Ж-2, виробничий будинок в будівлі транспортного цеху, будівлю складу ПВВ і готової продукції, виробничу будівлю літ.З-1, будівлю ковельно-заготівельного цеху, будівлю компресорної станції літ.О-1, арочний склад 2 літ.Н-1, вказано, що не такі об`єкти нерухомості є будівлями промисловості, підприємство за своєї діяльністю є підприємством промисловості, проте, будівлі (об`єкти) повинні бути безпосередньо бути задіяні у виробничій діяльності.

На підставі висновків акту перевірки від 02.03.2020 року №10208/04-36-05-08/00656551, 26.03.2020 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області винесло податкове повідомлення-рішення №, яким ПрАТ «Світлофор» донараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 275413,28 грн., з яких 220330,62 грн. за основним платежем, 55082,66 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, ПрАТ «Світловор» 22.04.2020 року подано скаргу №37 про перегляд та скасування податкового повідомлення-рішення. Рішенням Державної податкової служби України від 19.06.2020 року №19605/6/99-00-06-02-05-06 скаргу залишено без задоволення, податкове повідомлення-рішення без змін.

Позивач у своїх поясненнях вказує, що є підприємством промисловості з кодом економічної діяльності 30.20, дійсно випуск локомотивів не здійснював, виробництво протягом спірних 2017 2018 років не здійснював; вказані об`єкти нерухомості використовувались за своїм функціональним призначенням для випуску промислової продукції. Випуск промислової продукції здійснювався орендарями приміщень, які брали в оренду будівлі, враховуючи функціональне призначення, саме для промислової діяльності.

Колегія суддів вказує, що фактично спір у справі зводиться до питання чи підпадають будівлі, щодо яких вказано податковим органом, які не декларувались та не оподатковувались як нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до об`єктів промисловості.

Згідно акту перевірки, з чим погоджується ПрАТ «Світловор», кодом КВЕД підприємства є 30.20. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видом діяльності ПрАТ «Світловор» є 30.20 «Виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу (основний)».

Згідно п. 266.1, п. 266.2, п. 266.3 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Згідно абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Вищеприведена норма кореспондується з дійсною нормою на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 року № 466-ІХ внесено зміни до абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, де передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Проте, норма пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України зводить поняття звільнення від оподаткування (не є об`єктом оподаткування) щодо будівель промисловості, виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств. Для застосування такої податкової пільги об`єкти нерухомості будівлі повинні бути будівлями промисловості, наступна норма розкриває таке поняття та вказує, що до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) повинні відноситись будівлі згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Також для застосування податкової пільги, об`єкти нерухомості повинні бути у володінні чи користуванні промислового підприємства.

Згідно п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Розглядаючи вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку абз. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва. Нормативний підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Суд приходить до висновку, що застосування абз. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (самостійне виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Отже, ПрАТ «Світловор» не заперечує, що є власником нежитлових будівель, зокрема будівлі механозбирального цеху, будівлі чавунно-ливарного цеху, будівлі обрубного відділення, арочного складу 1 літ.М-1, будівлі транспортного цеху, будівлі ремонтного цеху та столярного відділення, виробничої будівлі літ.Ж-2, виробничого будинку в будівлі транспортного цеху, будівлі складу ПВВ і готової продукції, виробничої будівлі літ.З-1, будівлі ковально-заготівельного цеху, будівлі компресорної станції літ.О-1, арочного складу 2 літ.Н-1. Проте, вказує та таке твердження підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що видом діяльності ПрАТ «Світловор» є 30.20 «Виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу (основний)», тобто товариство є підприємством промисловості.

Суд зазначає, що для застосування певної податкової пільги, передбаченої абз. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, підприємство повинне бути не тільки підприємством промисловості та мати певний код КВЕД ДК 009:2010, класифікуватись за видом діяльності як промислове підприємство, а також повинне використовувати будівлі, щодо яких існують спірні питання щодо їх оподаткування, безпосередньо для виробництва промислових товарів, використовувати у своїй діяльності.

Варто вказати, що передання будівель в оренду, використання орендарями будівель для промислового призначення не перетворює для власника будівлі у будівлю промислового призначення, адже платником є саме власник будівлі, який і повинен використовувати таку будівлю для промислового призначення, саме у своїй діяльності.

При вирішені спору, суд керується правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.02.2020 року у справі № 820/3556/17, від 17.03.2020 року у справі № 300/261/19, від 06.04.2020 року у справі № 420/879/19, від 17.07.2020 року у справі № 440/937/19, від 21.10.2020 року у справі № 806/2686/18, від 24.12.2020 року у справі № 160/9721/18, зокрема податкова пільга застосовується у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Встановлена нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК податкова пільга має на меті стимулювання розвитку промислового виробництва, створення для цього сприятливих умов, в тому числі, фінансових. Якщо особа не здійснює промислове виробництво з використанням будівель, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі він не має.

Суд апеляційної інстанції надає оцінку рішенню суду першої інстанції з тих підстав, що судом першої інстанції було задоволено позовні вимог з підстави того, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період), в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим, зміни щодо податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Такі твердження суду першої інстанції не є актуальними та не відповідають сучасним нормам законодавства.

Згідно п. 4 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» встановлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно п. 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до п. 12.3, п. 12.4, п. 12.5 ст. 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю. Не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів. До повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду. Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Законодавцем при зміні правил нарахування місцевого податку було завчасно внесено зміни до ПК України, передбачено випадки використання рішень міських рад при розрахунку. Нормами Законів України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» передбачено, що якщо місцева рада не встигне прийняти відповідне рішення про встановлення ставок податку, податки у 2017 році та у 2018 році нараховується за правилами Податкового кодексу України або за правилами прийнятих рішень місцевих рад, які прийняті після 15 липня року, що передує, в якому встановлюється ставка податку.

Не дивлячись на передбачену незмінність правил нарахування податків та зборів, їх розмір, протягом бюджетного або календарного року, може бути встановлено сільським, селищним, міським радам та радами об`єднаних територіальних громад, без обмеження строком та обмеженням додатковими приписами. Передбачено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, або прийняла не у відведений строк, такі податки справляються, виходячи з норм Податкового кодексу України або виходячи з рішення місцевої ради за попередні рік.

Враховуючи вище вказані докази у справі та законодавство яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення є законним.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи нове рішення вирішує питання про розподіл судових витрат. Судові витрати здійснені позивачем повертаються йому тільки у тому разі коли його позовні вимоги задоволено. Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог.

Непередбачено повернення судового збору суб`єкту владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 315, ст. 317, ст.ст. 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року в справі №160/8045/20 скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Світлофор» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Здійснити новий розподіл судових витрат. У зв`язку з відмовою Приватному акціонерному товариству «Світлофор» у задоволенні позовних вимог, повернення судових витрат не здійснюється.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова