Справа № 380/5103/20
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5103/20 пров. № А/857/14970/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Бруновської Н.В.., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Клименко О.М. у м. Львові о 11:23, повний текст якого складений 19 жовтня 2020 року, у справі №380/5103/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Червоноградської міської ради, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення №973 від 06.09.2018 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території м. Червонограда».

На обґрунтування позовних вимог позивач покликається на відсутність зазначення в оскаржуваному рішенні об`єктів нерухомості, які відповідно до п. «є» пп.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктами оподаткування. Згідно доводів позивача, на підставі оспорюваного рішення податковим органом йому визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач виконав вимоги, які встановлені підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а саме визначив такий обов`язковий елемент, як об`єкт оподаткування, що підтверджується пунктом 1.2 указаного рішення, згідно з яким вирішено визначити об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України імперативно встановлено, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1), а також визначено вичерпний перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктами оподаткування цим податком (підпункти «а» - «л» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266), тому, на переконання суду, їх додаткове перерахування у рішенні місцевої ради про встановлення місцевих податків та зборів за таких обставин не є обов`язковим, оскільки такий перелік визначено на законодавчому рівні.

Тому суд критично оцінив доводи позивача про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не дотримався вимог закону та вийшов за межі своїх повноважень, оскільки відсутність у спірному рішенні переліку об`єктів, визначених підпунктами «а» - «л» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не вказує на його незаконність та не може слугувати підставою для його скасування в цілому.

З огляду на викладене, судом відхилено твердження позивача про незаконність оскаржуваного рішення відповідача з підстав, які він наводить у позовній заяві.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 вересня 2018 року Червоноградська міська рада Львівської області на тридцять другій сесії сьомого скликання прийняла рішення № 973 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Червонограда», яким, керуючись пунктом 24 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 64 Бюджетного кодексу України зі змінами та доповненнями, статтею 7, підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12, статтею 266 Податкового кодексу України, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07 грудня 2017 року № 2245-VIII, Постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2017 року № 483 «Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», вирішила:

1. Встановити на території міста Червонограда податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

1.1. Платників податку податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначити відповідно до пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

1.2. Об`єкт оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначити відповідно до пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

1.3. Базу оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначити відповідно до пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України.

1.4. Встановити ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з додатком 1 «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» відповідно до схеми розподілу зон містобудівної цінності території міста для визначення місцезнаходження об`єкта оподаткування, що додається.

1.5. Визначити пільги із сплати податку фізичним та юридичним особам відповідно до пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України.

Встановити згідно з додатком 2 «Перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

1.6. Податковий період податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки період дорівнює календарному року.

1.7. Порядок обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначити відповідно до пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

1.8. Порядок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначити відповідно до пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України.

1.9. Строки сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначити відповідно до пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України.

Позивач, вважаючи рішення відповідача незаконним з підстав не визначення у ньому Розділу що передбачає, які види нерухомості не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено питання, які належать до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад.

Так, відповідно до пункту 24 частини 1 статті 26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, щодо встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно приписів підпунктів 12.3.1, 12.3.2, 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

На виконання вказаних приписів ПК України 06.09.2018 Червоноградська міська рада Львівської області прийняла рішення №973 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Червонограда».

Прийняття органом місцевого самоврядування нормативно-правового акту про встановлення місцевих податків чи зборів визначає передумови виникнення у платника податків податкового обов`язку за відповідним податком чи збором, який полягає у його обчисленні, декларуванні та/або сплаті в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України.

Тому, звертаючись до суду з позовом про оскарження нормативно-правового акта, позивач має обґрунтувати не лише зміст позовних вимог, а і факт порушення цим актом його суб`єктивних прав, свобод, інтересу.

Конституційний Суд України у рішення від 16.04.2009 №7-рп/2009, проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Як слідує з матеріалів справи, позивач є власником нежитлової будівлі - будівлі виробничо-складського приміщення по виготовленню меблів, загальною площею 2159,00 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2006 року (а.с.23).

Головним управлінням ДПС у Львівській області 10 квітня 2019 року було прийнято податкове повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, з урахуванням ставок визначених оскаржуваним рішенням.

Отримавши податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся до податкового органу із заявою про звільнення від сплати податку на нерухоме майно, яким заявнику роз`яснено для яких типів нерухомості Податковим кодексом України передбачено пільги і звільнення від сплати та вказано на те, що рішенням Червоноградської міської ради №973 від 06.09.2018 не передбачено пільг зі сплати податку на нерухоме майно, що перебуває у власності позивача, для інвалідів ІІ групи.

Відтак, оскаржуваним рішенням від 06.09.2018 року № 973 встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Червонограда на 2018 рік, і податковий орган приймаючи 10 квітня 2019 року податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року у розмірі 40189,79 грн (а.с.25), здійснював нарахування позивачу вказаного податку, керуючись саме ставками встановленими цим рішенням.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким, зокрема, викладено в новій редакції статтю 266 ПК України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, за приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПУ України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 квітня 2013 року (справа №21-94а13), календарний рік це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.

З викладеного вбачається, що сільськими, селищними, міськими радами на виконання приписів норм ПК України приймаються рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Податкові органи при здійсненні нарахування вказаного податку будуть керуватися ставками встановленими саме рішеннями певних рад згідно територіальності, встановленими на відповідний базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Статтею 7 Податкового кодексу України визначені загальні засади встановлення податків і зборів.

Так, відповідно до пункту 7.1 Податкового кодексу України під час встановлення податку обов`язково визначаються такі елементи: платники податку; об`єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Отже, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів, у тому числі й податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, місцева рада з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Податкового кодексу України для відповідного місцевого податку чи збору, зобов`язана визначити такі обов`язкові елементи, перелік яких передбачений статтею 7, підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Одним з таких обов`язкових елементів є об`єкт оподаткування.

Зі змісту оскаржуваного рішення відповідача слідує, що пунктом 1.2 вирішено об`єкт оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначити відповідно до пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Пунктом 266.2 статті 266 ПК України визначено об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Не є об`єктом оподаткування:

а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад;

д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину;

е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;

є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств;

и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;

і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг;

ї) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

й) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров`я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту інвалідів, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій;

к) об`єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та паралімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України;

л) об`єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім`ям, у яких виховується п`ять та більше дітей.

Аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач, визначив пунктом 1.2 оскаржуваного рішення обов`язковий елемент, як об`єкт оподаткування, з вказівкою на п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, виконав вимоги, які визначені статтею 7, підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Щодо покликань позивача про неправомірність вказівки в оскаржуваному рішенні на об`єкт оподаткування без зазначення переліку типів нерухомості, які в розумінні зокрема пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування, колегія суддів зауважує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 483 "Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", затверджено в тому числі форму типового рішення про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку.

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, у його мотивувальній частині рішення є посилання на пункт 24 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 266 ПК України, що включає в себе і вимоги пп.266.2.2 цієї статті щодо визначення вичерпного переліку об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктами оподаткування цим податком (підпункти «а» - «л» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266).

Слід зазначити, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування прийняте в межах наданих чинним законодавством повноважень та відповідає формі і змісту, визначеному типовою формою, затвердженою Постановою №483. У резолютивній частині оскаржуваного рішення підпунктом 1.2 пункту І встановлено на території міста Червоноград об`єкти оподаткування відповідно до п.266.2 статті 266 ПК України. Відтак, додаткове перерахування у рішенні місцевої ради про встановлення місцевих податків та зборів типів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, не є обов`язковим, оскільки такий перелік визначено на законодавчому рівні.

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішення відповідача на відповідність критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, та стосовно наявності підстав для визнання їх протиправними.

Оскільки інших підстав для визнання оскаржуваного рішення протиправним позивачем не вказано, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Червоноградської міської ради №973 від 06.09.2018 «Про встановлення податку на нерухом майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Червонограда» є безпідставними та необгрунтованими, що має наслідком відмову в їх задоволенні.

Доводами позивача, наведеними в апеляційній скарзі, також не спростовується правомірність висновків суду першої інстанції та не підтверджується протиправність оскаржуваного рішення міської ради.

Відповідно до частини першоїстатті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленні статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залищити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року у справі №380/5103/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний