Справа № 420/2431/20
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 420/2431/20

адміністративне провадження № К/9901/22751/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 420/2431/20

за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року (головуючий суддя Кравченко М.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року (колегія суддів: головуючий суддя Семенюк Г.В., судді Домусчі С.Д., Шляхтицький О.І.),

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Позивач звернувся до суду з позовом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України, у якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке оформлене протоколом № 29 від 06 березня 2020 року, в частині застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, прийнятого за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 від 20 листопада 2019 року;

1.2. визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1196/5 від 25 березня 2020 року про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 .

1.3. Позов обґрунтовано тим, що, на думку позивача, його протиправно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця терміном на шість місяців на підставі того, що платіжні вимоги від 25 жовтня 2019 року, 04 листопада 2019 року, 14 листопада 2019 року по виконавчому провадженню № 60107252 не містили підпису відповідального виконавця та відбитку штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця. Також вважає, що наказом Міністерства юстиції України № 1196/5 від 25 березня 2020 року протиправно зупинено його діяльність як приватного виконавця строком на шість місяців.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року, позов задоволено.

2.1. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке оформлено протоколом № 29 від 06 березня 2020 року, в частині застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, прийнятого за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 від 20 листопада 2019 року.

2.2. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1196/5 від 25 березня 2020 року про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 .

3. Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави для застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на шість місяців, оскільки він не вчиняв дисциплінарного проступку.

ІІІ. Касаційне оскарження

4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Міністерство юстиції України звернулося з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

5. Підставою звернення з касаційною скаргою відповідач зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

6. Касаційна скарга обґрунтована тим, що, на думку Міністерства юстиції України, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду, застосовуючи норми права, не застосував висновок Верховного Суду, правова позиція якого викладена у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №200/1507/19-а. Крім того, вказує, що саме приватному виконавцю належить обов`язок проставлення на платіжних вимогах підпису відповідального виконавця та відбитку штампу уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця, при направленні платіжної вимоги приватним виконавцем безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника/коррахунок банку-боржника. Водночас, правова позиція та висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутні та потребують оцінки Верховного Суду.

7. Вказує, що при розгляді цієї справи суди проігнорували наявність дискреційних повноважень у Міністерства юстиції України щодо здійснення контролю за діяльністю приватних виконавців шляхом проведення планових і позапланових перевірок, яка надана Мін`юсту згідно зі статтею 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових та інших органів», а також встановлене проведеною відповідно до вимог закону перевіркою порушення позивачем вимог абзацу 2 пункту 5.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою правління НБУ від 28.07.2008 року № 216, під час складання платіжних вимог, що призвело до не списання банком коштів боржника та спричинило не вжиття ефективних, своєчасних заходів примусового виконання рішення, значного затягування його виконання, що є проявом бездіяльності виконавця.

8. Наголошує, що Дисциплінарною комісією встановлено порушення приватним виконавцем норм чинного законодавства, що свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, тобто встановлено наявність у його діях дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 38 Закону № 1403-VIII, що є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців. При визначенні виду стягнення враховано обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчинення ним проступку, а також наявність наслідків, що полягають у стягненні з боржника додаткових витрат, які відображені у матеріалах подання Міністерства юстиції України.

8.1. Крім цього, зазначає про те, що оскаржуване рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців ґрунтується на дискреційних повноваженнях і суд не може втручатися у внутрішню компетенцію відповідної комісії. Звертає увагу, що аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року справі №805/1482/17-а, від 20 лютого 2020 року у справі №520/2210/19.

8.2. Також вказує на застосування судами норм права без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №200/1507/19-а (тотожні порушення судів попередніх інстанцій. Висновок щодо обов`язковості встановлення та дослідження судами послідовності подій під час розгляду справи, з`ясування того, яка з подій відбулася раніше), а також у постановах від 18 лютого 2019 року у справі №805/1482/17-а, від 20 лютого 2020 року у справі №520/2210/19, від 18 травня 2020 року у справі №522/13192/15-ц.

8.3. Щодо порушення судами норм процесуального права вказує на необґрунтованість судових рішень в частині надання оцінки всім доказам, якими відповідач обґрунтовував свою позицію та не зазначення причини їх відхилення. Натомість, вважає, що ці обставини судами не досліджувались, їх оцінка в оскаржуваних судових рішеннях не відображена.

8.4. Також звертає увагу, що суди не врахували ту обставину, що під час розгляду Дисциплінарною комісією подання ОСОБА_1 повідомив, що перевіряв платіжні вимоги перед направленням їх до банків, однак у зв`язку з великою кількістю платіжних вимог технічно не проставив підпис приватного виконавця на платіжних вимогах, тобто визнав протиправність своїх дій щодо не забезпечення проставлення відбитку штампа та власного підпису на платіжних вимогах.

8.5. Окрім викладеного скаржник вважає безпідставним застосування судами попередніх інстанцій положень статті 78 КАС України та врахування обставин, встановлених ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року, оскільки Приморський районний суд м. Одеси дослідив питання правомірності направлення приватним виконавцем платіжних вимог, а предметом розгляду подання Дисциплінарною комісією та підставою застосування до позивача спірного дисциплінарного стягнення було порушення ним правил оформлення платіжних вимог на списання коштів.

9. Позивач подав відзив на вказану касаційну скаргу, за змістом якого висловив незгоду з викладеними в скарзі доводами та повідомив свою думку про правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

9.1. Крім іншого, звертає увагу на правила частини другої статті 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за якою у разі якщо подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги. Оскільки всі дії, з якими не погоджувався ОСОБА_2 як сторона виконавчого провадження №60107252, були предметом судових розглядів, за результатами яких суд дійшов висновку про необґрунтованість поданих скарг у всіх 11 випадках, отримавши судові рішення за результатами оскарження тих самих дій приватного виконавця, що були предметом розгляду поданої до Міністерства юстиції України скарги, на думку позивача, Дисциплінарна комісія приватних виконавців не мала права приймати рішення відмінне від судового. З огляду на це вважає, що фактично здійснюючи переоцінку доводів, які вже були предметом судового розгляду, Міністерство юстиції України та Дисциплінарна комісія приватних виконавців порушили принцип юридичної визначеності, висловили неповагу до рішень судів з аналогічних питань, які набрали законної сили.

9.2. Наголошує, що відповідачі встановили порушення ним як приватним виконавцем нормативно-правових документів, якими користуються уповноважені банки у своїй діяльності. Проте, він як приватний виконавець не здійснював та не повинен був здійснювати відповідних відміток на платіжних документах. При цьому недоліків у оформленні платіжних вимог в частині, що здійснюється приватним виконавцем, встановлено не було. Більше того, ПАТ КБ «Приватбанк» листом від 30 січня 2020 року підтвердив, що платіжні вимоги №60107252 від 25 жовтня 2019 року, 04 листопада 2019 року та 14 листопада 2019 року помилково повернуті приватному виконавцю без підпису відповідального виконавця, завірені лише печаткою.

9.3. Вважає, що відповідачі поклали на нього відповідальність за недоліки діяльності обслуговуючого банку, особи, яка не підпорядковується виконавцю. Отже, до нього фактично застосовано відповідальність за дії, які він не вчиняв і не міг вчинити та за які він не може нести відповідальність.

9.4. Також позивач висловив думку про помилкове посилання скаржника на рішення Верховного Суду як такі, висновки в яких не враховано судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень, оскільки рішення, які є предметом касаційного перегляду, відповідають вказаним висновкам і суди правильно застосували норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

10. Міністерство юстиції України подало пояснення та зазначило, що 07 грудня 2020 року на його адресу надійшов лист ОСОБА_2 щодо допущених порушень приватним виконавцем ОСОБА_1 під час виконання виконавчого листа 522/19690/18, виданого Приморським районним судом м. Одеса 18 вересня 2019 року. Міністерство звертає увагу на повідомлені у цьому листі факти про те, що повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 30 січня 2020 року, надане позивачем на підтвердження правомірності своїх дій та яке було головним підтверджуючим документом його позиції у суді, вказаний банк ОСОБА_1 не надавав, а тому не має змоги підтвердити легітимність такого документа. На думку ОСОБА_2 це повідомлення є підробленим документом, а такі дії виконавця черговий раз вказують на порушення ним норм чинного законодавства.

11. Позивач подав пояснення на вказані додаткові пояснення Міністерства юстиції України, у яких зазначає, що останнє посилається на документи, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, чим фактично намагається змусити суд здійснити переоцінку доказів на підставі нових доказів, не зазначивши при цьому причини неможливості подати їх раніше у межах строків, встановлених КАС України. Вважає, що обставини, на які посилається Міністерство у додаткових поясненнях, не можуть бути прийняті судом до уваги, а лист АТ КБ «Приватбанк», достовірність якого ставиться під сумнів, був визнаний судом належним, допустимим та достовірним доказом. Крім цього, звертає увагу, що для з`ясування достовірності повідомлення банку ОСОБА_2 звернувся до центрального відділення банку у м. Дніпро, проте повідомлення від 30 січня 2020 року позивачу видав керівник відділення № 19 у м. Одеса. Додатково повідомляє, що на його повторний запит щодо справжності вказаного повідомлення від 30 січня 2020 року банком надано 24 грудня 2020 року відповідь про його справжність. Також звертає увагу, що скаржник звертався до банку із запитом стосовно повідомлення №19, проте АТ КБ «Приватбанк» надав повідомлення б/н від 30 січня 2020 року. Також наголошує, що банк у своєму листі від 19 листопада 2020 року вказав про те, що на платіжній вимозі свій підпис та відбиток штампу банку повинен ставити відповідальний працівник банку.

12. Окрім цього, до Суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 з приводу означеної справи як особа, за скаргою якої на дії приватного виконавця прийнято оспорювані в цій справі накази. За змістом ці пояснення є тотожними поясненням Міністерства юстиції України та містять його думку щодо несправжньості повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 30 січня 2020 року.

IV. Встановлені судами фактичні обставини справи

13. ОСОБА_1 здійснює діяльність приватного виконавця у виконавчому окрузі Одеської області.

14. На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 перебувало виконавче провадження № 60107252 з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси №522/19690/18 від 18 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 250000,00 доларів США, що еквівалентно 7003828,25 грн за курсом НБУ станом на 06 листопада 2018 року.

15. 18 вересня 2019 року відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60107252, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

16. З метою забезпечення виконання рішення суду на майно боржника накладено арешт та заборону на відчуження відповідно до постанови про арешт майна боржника від 18 вересня 2019 року, в тому числі накладено арешт на частку ОСОБА_2 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄНІКІОЙ» (ідентифікаційний код 03766033) в розмірі 29870100,00 грн та в статутному капіталі ТОВ «СИСТЕМ СЕК`ЮРІТІ КОНСАЛТ» (ідентифікаційний код 41440653) в розмірі 1000,00 грн, що складає 100 % статутного капіталу.

17. 19 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

18. 19 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 на адресу ТОВ «ЄНІКІОЙ» направлено вимогу № 644 від 19 вересня 2019 року про надання документів, що підтверджують розмір активів ТОВ «ЄНІКІОЙ» (майна, майнових прав, основних та зворотних засобів, оборотних коштів, інших матеріальних активів, тощо), а також повідомлення № 645 від 19 вересня 2019 року про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника).

19. Позивач зазначив, що вимоги виконавчого документу тривалий час не виконувались боржником, проте ним систематично подавались скарги на його дії першочергово до суду, який видав виконавчий документ.

20. Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року від 13 листопада 2019 року, від 09 січня 2020 року у задоволенні всіх скарг ОСОБА_2 на дії Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 під час примусового виконання виконавчого листа № 522/19690/18, виданого Приморським районним судом м. Одеси 18 вересня 2019 року відмовлено.

21. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 від 13 грудня 2019 року виконавче провадження № 60107252 закінчене у зв`язку із виконанням боржником у повному обсязі вимог виконавчого документа, всі накладені арешти на майно ОСОБА_2 скасовані.

22. Разом з тим, ОСОБА_2 подавав три скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про вчинення ним дисциплінарного проступку.

23. По двох скаргах Дисциплінарна комісія приватних виконавців 06 березня 2020 року на своєму засіданні ставила сьоме питання про розгляд подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та встановила, що приватним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 60107252 вжито заходи щодо примусового списання коштів з рахунку боржника у розмірі, що перевищує розмір суми стягнення за виконавчим документом, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, а також стягнуто кошти в гривнях, а не в іноземній валюті, передбаченої виконавчим документом, в зв`язку з чим вирішено відхилити подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та відмовити у застосуванні до нього дисциплінарного стягнення.

24. Відповідно до скарги ОСОБА_2 від 20 листопада 2019 року Міністерством юстиції України проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності ОСОБА_1 , за результатами якої складена довідка від 09 січня 2020 року, за змістом якої перевіркою встановлено факт порушення приватним виконавцем вимог частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та абзацу 2 пункту 5.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою правління НБУ від 28 липня 2008 року № 216, а саме: відсутній підпис відповідального виконавця та відбитку штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця, на платіжних вимогах № 60107252 від 25 жовтня 2019 року, від 04 листопада 2019 року, від 14 листопада 2019 року.

25. 06 березня 2020 року Дисциплінарна комісія приватних виконавців на своєму засіданні ставила шосте питання про розгляд подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та встановила, що платіжні вимоги від 25 жовтня 2019 року, від 04 листопада 2019 року, від 14 листопада 2019 року по виконавчому провадженню № 60107252 не містили підпису відповідального виконавця та відбитку штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця, у зв`язку з чим вирішено задовольнити подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця терміном на шість місяців.

26. Вказані обставини зафіксовані в протоколі Дисциплінарної комісії приватних виконавців № 29 від 06 березня 2020 року.

27. 25 березня 2020 року наказом Міністерства юстиції України № 1196/5 «Про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 » введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 06 березня 2020 року, оформлене протоколом № 29, про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 та застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на шість місяців та зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 строком на шість місяців.

28. Вважаючи вказані рішення та наказ протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

29. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

30. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

31. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

32. За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

33. Згідно із положеннями статті 17 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Міністерство юстиції України: 1) формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень; 2) забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, для чого визначає: порядок проходження навчання та стажування осіб, які виявили намір здійснювати діяльність приватного виконавця; перелік документів, які подаються Кваліфікаційній комісії приватних виконавців особою, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця, для підтвердження відповідності цієї особи вимогам, встановленим частинами першою та другою статті 18 цього Закону; порядок допуску таких осіб до складання кваліфікаційного іспиту; порядок складання кваліфікаційного іспиту; порядок підвищення кваліфікації приватними виконавцями; 3) видає посвідчення приватного виконавця; 4) визначає вимоги до офіса приватного виконавця; 5) забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців; 6) формує Єдиний реєстр приватних виконавців України, визначає порядок його ведення; 7) встановлює форму та порядок подання приватними виконавцями інформації про здійснення ними діяльності; 8) здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; 9) подає Кабінету Міністрів України пропозицію про встановлення розміру основної винагороди приватного виконавця; 10) вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; 11) зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця; 12) здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

34. Приписами статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на два роки з обов`язковим повідомленням приватного виконавця про час і місце проведення перевірки не пізніш як за 10 днів до її початку. Попередні періоди, що раніше перевірялися, не можуть бути предметом наступних перевірок, крім перевірок за зверненнями учасників виконавчого провадження. Позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації. Під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом. За місцем проведення перевірки поділяються на виїзні та невиїзні. У разі проведення позапланової невиїзної перевірки Міністерство юстиції України надсилає приватному виконавцю письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений у запиті строк, який має бути достатнім для підготовки відповіді та копій документів, але не менше 10 календарних днів, приватний виконавець надає Міністерству юстиції України вмотивовану відповідь та копії відповідних документів. У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

35. Відповідно до положень статей 36-37 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

36. Згідно із положеннями статті 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком приватного виконавця є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця; 2) порушення правил професійної етики приватного виконавця; 3) розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 4) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; 5) невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України.

37. Відповідно до статті 39 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків. Дисциплінарна комісія: 1) розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; 2) у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України; 3) приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

38. Згідно із статтею 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення. У разі якщо подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги. У такому разі перебіг строку, передбаченого частиною першою цієї статті, зупиняється до набрання судовим рішенням законної сили. Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності: 1) зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; 2) має право запросити на засідання учасника виконавчого провадження, скарга якого стала підставою для перевірки діяльності приватного виконавця та внесення подання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності, для надання додаткових пояснень по суті скарги; 3) має право запросити на засідання та заслухати думку представників органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших осіб за їхньою згодою. Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень: 1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення; 2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця; 3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення. У разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

39. Відповідно до статті 41 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця. Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України. Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. У разі якщо приватний виконавець протягом року з дня застосування до нього дисциплінарного стягнення не вчинив нового дисциплінарного проступку, він вважається таким, що не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, введене в дію наказом Міністерства юстиції України, може бути оскаржено до суду.

40. Згідно із пунктом 1 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою правління НБУ від 28.07.2008 року № 216, це Положення встановлює загальні вимоги Національного банку України (далі - Національний банк) до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також визначає особливості ініціювання банком переказу коштів в іноземній валюті з рахунків умовного зберігання (ескроу), здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку-резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті.

41. Відповідно до пункту 5 вказаного Положення платіжна вимога на списання оформляється, приймається, надсилається для виконання до уповноваженого банку, виконується, повертається та відкликається відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні, з урахуванням особливостей, викладених у цьому Положенні.

42. Пунктом 5.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою правління НБУ від 28.07.2008 року № 216, встановлено, що платіжна вимога на списання подається органом державної виконавчої служби безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника/коррахунок банку-боржника (така платіжна вимога обов`язково має містити підпис відповідального виконавця уповноваженого банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування державних коштів (далі - орган казначейства), що обслуговує орган державної виконавчої служби, та відбиток штампа уповноваженого банку або органу казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби), або через уповноважений банк чи орган казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби. Платіжна вимога на списання подається приватним виконавцем безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника/коррахунок банку-боржника (така платіжна вимога обов`язково має містити підпис відповідального виконавця та відбиток штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця), або через уповноважений банк, що обслуговує приватного виконавця. Звернення стягнення на предмет обтяження, яким є майнові права на грошові кошти, що обліковуються на поточному або кореспондентському рахунку, може здійснюватися шляхом договірного списання грошових коштів з відповідного рахунку боржника за платіжною вимогою обтяжувача, за умови письмового повідомлення банку про таке обтяження.

VI. Позиція Верховного Суду

43. Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

44. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

45. Підставою звернення з касаційною скаргою позивачем зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

46. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв??язку з тим, що Міністерство юстиції України та Дисциплінарна комісія приватних виконавців, дійшли висновку про допущення приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який полягав у порушенні/не виконанні ним вимог пункту 5.2 Положення № 216.

47. Допущене позивачем порушення, за висновками відповідачів, полягало у відсутності на платіжних вимогах від 25.10.2019 року, 04.11.2019 року, 14.11.2019 року по виконавчому провадженню № 60107252 підпису відповідального виконавця та відбитку штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця, у зв`язку з чим ці вимоги повернуті банком без виконання.

48. За наслідками таких висновків за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 від 20 листопада 2019 року Дисциплінарна комісія приватних виконавців прийняла рішення, яке оформлене протоколом № 29 від 06 березня 2020 року, за яким вказала на порушення позивачем вимоги абзацу 2 пункту 5.2. Положення №216 та дійшла висновку про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

49. Означене рішення Дисциплінарної комісії введене в дію наказом Міністерства юстиції України № 1196/5 від 25 березня 2020 року про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 .

50. Позивач вважає висновки відповідачів про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку помилковими та такими, що не відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

51. Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.

52. Суди першої та апеляційної інстанцій, крім іншого, встановили, що підставою для прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення, оформленого протоколом № 29 від 06 березня 2020 року, було відповідне подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого органу Одеської області ОСОБА_1 .

53. Вказане подання внесене за результатами позапланової невиїзної перевірки приватного виконавця виконавчого органу Одеської області ОСОБА_1 проведеної на підставі заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Твердохліб В.Г. від 20 листопада 2019 року, в межах якої Міністерством юстиції України складена довідка від 09 січня 2020 року.

54. Відповідно до змісту цієї довідки вказані платіжні вимоги не містять підпису відповідального виконавця та відбитку штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця. Вказане визнано порушенням приватним виконавцем вимог абзацу другого пункту 5.2 Положення №216 щодо оформлення платіжної вимоги та частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вжиття заходів примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і у повному обсязі.

55. За висновками означеного подання при здійсненні виконавчого провадження №60107252 приватним виконавцем порушено вимоги пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень» щодо здійснення діяльності з дотриманням принципу законності; пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язковості виконання рішень; пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом; абзацу другого пункту 5.2 Положення №216.

56. Зазначене визнано свідченням неналежного виконання приватним виконавцем своїх обов`язків. Вказані дії вважаються дисциплінарним проступком, що відповідно до статті 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» є підставою для притягнення приватного виконавця дисциплінарної відповідальності.

57. Отже, суть спору в цій справі зводиться до того чи належить до обов`язків приватного виконавця відповідно до абзацу другого пункту 5.2 Положення №216 проставляти на платіжній вимозі на списання коштів, яка подається ним до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника/коррахунок банку-боржника, підпис відповідального виконавця та відбиток штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця.

58. Надаючи відповідь на це питання Верховний Суд виходить з такого.

59. Згідно із пунктом 1 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою правління НБУ від 28.07.2008 року № 216, це Положення встановлює загальні вимоги Національного банку України (далі -Національний банк) до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також визначає особливості ініціювання банком переказу коштів в іноземній валюті з рахунків умовного зберігання (ескроу), здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку-резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті.

60. Відповідно до пункту 5 вказаного Положення №216 платіжна вимога на списання оформляється, приймається, надсилається для виконання до уповноваженого банку, виконується, повертається та відкликається відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні, з урахуванням особливостей, викладених у цьому Положенні.

61. Пунктом 5.2 Положення №216 встановлено, що платіжна вимога на списання подається органом державної виконавчої служби безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника/коррахунок банку-боржника (така платіжна вимога обов`язково має містити підпис відповідального виконавця уповноваженого банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування державних коштів (далі - орган казначейства), що обслуговує орган державної виконавчої служби, та відбиток штампа уповноваженого банку або органу казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби), або через уповноважений банк чи орган казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби. Платіжна вимога на списання подається приватним виконавцем безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника/коррахунок банку-боржника (така платіжна вимога обов`язково має містити підпис відповідального виконавця та відбиток штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця), або через уповноважений банк, що обслуговує приватного виконавця. Звернення стягнення на предмет обтяження, яким є майнові права на грошові кошти, що обліковуються на поточному або кореспондентському рахунку, може здійснюватися шляхом договірного списання грошових коштів з відповідного рахунку боржника за платіжною вимогою обтяжувача, за умови письмового повідомлення банку про таке обтяження.

62. Виходячи із системного аналізу змісту вказаної правової норми у сукупності з вимогами нормативно-правових актів, які регулюють питання здійснення безготівкових розрахунків в Україні, Верховний Суд доходить висновку про те, що у пункті 5.2 Положення №216 під терміном «відповідальний виконавець» розуміється не приватний виконавець, а виконавець банку, який обслуговує приватного виконавця.

63. Отже, пункт 5.2 вказаного Положення №216 передбачає, що підпис та відбиток штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця, проставляється відповідальним виконавцем банку.

64. Водночас, пунктом 5.2 вказаного Положення №216 передбачено, що платіжна вимога на списання обов`язково має містити означені реквізити у випадку, коли подається приватним виконавцем безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника/коррахунок банку-боржника.

65. Отже, визначальним при вирішенні спору в цій справі є питання про те, хто саме та за якою процедурою повинен забезпечити правильне/повне оформлення платіжної вимоги і проставлення підпису та відбитку штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця, а також на якому етапі вчинялися та повинні були вчинятися ці дії.

66. Без з`ясування цих обставин неможливо підтвердити чи спростувати наявність у діях позивача в спірних правовідносинах складу дисциплінарного проступку, який, на думку дисциплінарного органу, полягає у неналежному виконанні ним своїх обов`язків.

67. Втім, суди попередніх інстанцій не надали оцінку цим обставинам та не дослідили за якою процедурою (поетапно) позивач подав означені платіжні вимоги до банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника, які реквізити були наявні/відсутні на цих вимогах, кому саме належав обов`язок щодо їх проставлення, чи існували в спірних правовідносинах обставини, через які їх проставлення уповноваженим виконавцем банку стало неможливим за встановленою законодавством процедурою, у зв`язку з чим виникли ці обставини та чиї дії слугували їх виникненню.

68. Таким чином, Верховний Суд констатує порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тобто недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів.

69. У свою чергу, Верховний Суд наголошує, що суд касаційної інстанції, в силу положень статті 341 Кодексу адміністративного судочинства, обмежений у праві встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

70. Проте, оскільки встановлення цих фактичних обставин має значення для правильного вирішення справи, Верховний Суд акцентує, що зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні.

71. Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

72. Згідно зі статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

73. Статтею 77 цього Кодексу встановлено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

74. Приписами статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

75. Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасних висновків по суті справи. Висновки судів та оскаржувані судові рішення в цій справі не відповідають завданням адміністративного судочинства щодо справедливого і неупередженого вирішення спору.

76. За правилами пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

77. Приписами частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

78. Враховуючи те, що вказані порушення під час розгляду справи допущені судом першої інстанції та не виправлені судом апеляційної інстанції, тому справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

79. За цих обставин Верховний Суд доходить висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції для встановлення вказаних фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

80. Під час нового розгляду справи судам необхідно дослідити усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надати оцінку наявним у справі належним та допустимим доказам з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права. Також судам слід врахувати наведене та ухвалити законне та обґрунтоване рішення за результатами повного, всебічного та об?єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та взаємному зв?язку.

81. Отже, касаційна скарга Міністерства юстиції України підлягає частковому задоволенню.

VIІ. Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року задовольнити частково.

2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року в цій справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк