Справа № 200/11109/20-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 р. Справа№200/11109/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2020 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни, що полягає у неправомірній відмові в наданні інформації ОСОБА_1 , за результатами розгляду його запиту на отримання публічної інформації від 14 вересня 2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за №ПІ-Т-3232;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни, що полягає у порушенні строку надання відповіді на запит на інформацію, встановленого ч.1 статті 20 Закону №2939-VI, при розгляді запиту на отримання публічної інформації від 14 вересня 2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за №ПІ-Т-3232;

- визнати бездіяльність Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни такою, що порушує пункти 1-5 частини 4 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VІ, через не зазначення у листі-відповіді "Про розгляд запиту" №41846/ПІ-Т-3232/19.1.2 від 21 вересня 2020 року, інформації, визначеної пунктами 1-5 частини 4 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VІ;

- зобов`язати Міністерство юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни, протягом п`яти робочих днів з дня набрання чинності цього рішення, повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 14 вересня 2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за №ПІ-Т-3232 та надати відповідь з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

В обгрунутвання позову зазначає, що 14 вересня 2020 року ним, направлено на офіційну електронну адресу Міністерства юстиції України письмовий запит на отримання публічної інформації, у якому просив надати письмове обґрунтування створення Офісу протидії рейдерству (на правах Департаменту). Вказаний запит позивача, був зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2020 року за №ПІ-Т-3232.

21 вересня 2020 року на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 від Міністерства юстиції України надійшов лист-відповідь «Про розгляд запиту» № 41846/ПІ-Т-3232/19.1.2 від 21 вересня 2020 року, який був підписаний заступником Міністра юстиції України з питань державної реєстрації ОСОБА_2 о 11 год. 21 хв. 21 вересня 2020 року, із застосуванням кваліфікованого електронного підпису з кваліфікованою електронною позначкою часу та СЖ-коду, у якому позивачу повідомлялось, що відповідно до підпункту 13 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, Міністр затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату Мін`юсту, наказом Мін`юсту від 31.08.2020 № 2958/5 затверджено Положення про Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України, цитувався зміст пункту 1 розділу 2 «Основні завдання» Положення про Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України, а також повідомлялось, що листи Міністерства не встановлюють норм права, а мають інформаційний характер.

Будь-які документи, разом із відповіддю, позивачу не надсилались.

Листом-відповіддю «Про розгляд запиту» № 41846/ПІ-Т-3232/19.1.2 від 21.09.2020 Міністерством юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації ОСОБА_2 , з порушенням строку розгляду запитів на інформацію, позивачу запитувана ним інформації не надана, як і не відмовлено в її наданні у встановленому законом порядку.

Вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його права.

31 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що позивач не навів жодних реальних доводів та обґрунтувань, які б слугували підставою для встановлення факту бездіяльності Мін`юсту в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни. Доводи позивача ґрунтуються на суб`єктивних переконаннях та хибному трактуванні положень нормативно-правових актів. Наголошує про відсутність допущеної протиправної бездіяльності з боку Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації ОСОБА_2 .

На момент звернення до суду з цим позовом, ОСОБА_1 було отримано вичерпну відповідь за № 41846/ПІ-Т-3232/19.1.2 від 21.09.2020 з поставлених питань, відтак рішення Суду у вказаній справі жодним чином не відновить, нібито порушені права позивача, так як по суті у вказаній справі відсутній предмет спору.

За таких обставин, вважаємо, що наразі у Позивача відсутнє право та/або законний інтерес, відновлення/захист якого може бути здійснено в порядку адміністративного судочинства.

Вважає, що позивачем не надано доказів порушення прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки Позивачу у строки встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» була надана обґрунтована відповідь на запит на отримання публічної інформації від 14.09.2020, відтак права, свободи чи інтереси Позивача в розумінні частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають судовому захисту. Просить суд відмовити у задоволенні позову /а.с.57-67/.

Ухвалою суду від 1 грудня 2020 року судом було відкрито провадження в адміністративній справі №200/11109/20-а та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні)/а.с.20-21/.

22 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання про залишення позову без руху /а.с.24-28/.

Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про залишення позовної без руху по адміністративній справі №200/11109/20-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії/а.с.40-41/.

22 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду /а.с.31-34/.

Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі №200/11109/20-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено /а.с.43-44/.

22 грудня 2020 року від представника відповідача - Міністерства юстиції України, надійшло клопотання про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження/а.с.35-39/.

Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про розгляд справи №200/11109/20-а в порядку загального позовного провадження відмовлено/а.с.46/.

З 6 січня 2021 року по 25 січня 2021 року судя ОСОБА_3 перебував у щорічній відпустці.

Відповідно статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що судом відмовлено у розгляді справи за правилами загального позовного провадження, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 7 серпня 1996 року Сов`янським МВ УМВС України в Донецькій області.

ОСОБА_1 14 вересня 2020 року, направлено на офіційну електронну адресу Міністерства юстиції України письмовий запит на отримання публічної інформації, у якому просив надати письмове обґрунтування створення Офісу протидії рейдерству (на правах Департаменту). Вказаний запит позивача, був зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2020 року за №ПІ-Т-3232/а.с.12/.

21 вересня 2020 року на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 від Міністерства юстиції України надійшов лист-відповідь «Про розгляд запиту» № 41846/ПІ-Т-3232/19.1.2 від 21 вересня 2020 року, який був підписаний заступником Міністра юстиції України з питань державної реєстрації ОСОБА_2 о 11 год. 21 хв. 21 вересня 2020 року, із застосуванням кваліфікованого електронного підпису з кваліфікованою електронною позначкою часу та СЖ-коду, у якому позивачу повідомлялось, що відповідно до підпункту 13 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, Міністр затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату Мін`юсту, наказом Мін`юсту від 31.08.2020 № 2958/5 затверджено Положення про Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України, цитувався зміст пункту 1 розділу 2 «Основні завдання» Положення про Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України, а також повідомлялось, що листи Міністерства не встановлюють норм права, а мають інформаційний характе/а.с.13/.

Будь-які документи, разом із відповіддю, позивачу не надсилались.

Не погодившись з результатом розгляду запиту на публічну інформацію, позивач оскаржив дії відповідачів до суду.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків(стаття 71 КАС України).

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регулюються Законом України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон України від 13.01.2011 № 2939-VI).

Зі змісту преамбули Закону України №2939-VII слідує, що він визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, установлених законом (ст.1 Закону України №2939-VII).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Статтею 12 Закону України №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні, про що зазначено в частині першій статті 19 Закону України №2939-VІ. Крім того, даною статтею визначено порядок оформлення запитів на інформацію.

Так, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга). Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (частина третя вказаної статті) та має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (частина п`ята).

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України №2939-VІ).

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність і об`єктивність наданої інформації та оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VІ).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України №2939-VІ інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Частиною другою статті 6 цього Закону України №2939-VІ визначено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Пунктом 2 ч.1 ст.15 Закону України №2939-VІ передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України №2939-VІ розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відповідно до ч.ч.1,2 та 4 ст.20 Закону України №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Вичерпний перелік випадків, коли розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту про надання інформації, установлений нормами ч.1 ст.22 Закону України№2939-VІ. Такими випадками є:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього закону.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.22 Закону України №2939-VІ відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Частиною 2 ст.9 Закону №2939-VI встановлено, що документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Таким чином, відповідність одному із зазначених пунктів ч.1 ст.9 Закону України №2939-VI не створює обов`язку автоматичного віднесення інформації до службової. Стаття 9 Закону №2939-VI передбачає, що така інформація може бути віднесена до службової. Тобто інформація, що міститься у будь-якій доповідній записці, не повинна автоматично мати статус "для службового користування". Це можливо у разі, якщо застосування "трискладового тесту" засвідчило наявність підстав для обмеження доступу до неї.

Службова інформація, передбачена в п.1 ч.1 ст.9 Закону України №2939-VI, не може міститись у правових актах суб`єктів владних повноважень - нормативних чи індивідуальних. Такі акти є рішеннями у розумінні ст.9 Закону України №2939-VI і відповідно службова інформація може міститись лише в документах, які передували їх прийняттю.

Відповідно суперечитиме Закону України №2939-VI віднесення інформації, що міститься в нормативно-правових актах чи індивідуально-правових актах (накази, розпорядження, рішення тощо), до службової і надання таким актам грифу "для службового користування". Проте це не стосується другої категорії інформації, що може належати до службової, відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону України №2939-VI.

Відмовляючи в доступі до інформації з підстави того, що вона є службовою, розпорядник повинен вказати, до якої з визначених частиною першою статті 9 Закону України №2939-VI категорій належить ця інформація. Якщо інформація не належить до жодної з визначених цією нормою категорій, доступ до неї не може обмежуватись на підставі того, що вона є службовою.

З аналізу наведених приписів Закону Україїни №2939-VI слідує, що належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі статей 7, 8, 9 Закону України №2939-VI відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону №2939-VI (частина друга статті 6, частина перша статті 8, частина перша статті 9, п.2 частини першої статті 22 Закону України №2939-VI).

Зокрема, присвоєння певному документу грифу "для службового користування" (ч.2 ст.9 №2939-VI) саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні запиту на інформацію у ньому, оскільки така підстава не передбачена ч.1 ст.22 Закону України №2939-VI. Аналогічно не може бути відмовлено у доступі до інформації тільки через те, що відповідний вид інформації включено до переліку відомостей, що становлять службову інформацію. Наявність підстав для такої відмови може бути встановлена лише шляхом застосування "трискладового тесту" (п.2 ч.1 ст.22 Закону України №2939-VI).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.22 Закону України №2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст "трискладового тесту".

З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону України №2939-VI інтересів (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п.2 ч.2 ст.6 Закону №2939-VI);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п.3 ч.2 ст.6 Закону України №2939-VI).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.22 Закону України №2939-VІ відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою. Тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, встановлених шляхом застосування "трискладового тесту", передбаченого ч.2 ст.6 Закону №2939-VI.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених ч.2 ст.6 Закону України №2939-VI, означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права в подібних відносинах викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №9901/510/18, від 30.01.2020 у справі №806/1959/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №9901/249/19.

Як вбачається зі змісту листа Міністерства юстиції України від 14 вересня 2020 року позивачу повідомлено, що відповідно до підпункту 13 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, Міністр затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату Мін`юсту, наказом Мін`юсту від 31.08.2020 № 2958/5 затверджено Положення про Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України, цитувався зміст пункту 1 розділу 2 «Основні завдання» Положення про Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України, а також повідомлялось, що листи Міністерства не встановлюють норм права, а мають інформаційний характер.

Водночас, вказаний лист взагалі не містить жодного обґрунтування підстави для відмови у наданні запитуваної інформації позивачу, передбаченої положеннями Закону України №2939-VI.

Крім того, суд зазначає, що в межах розгляду цієї справи судом не досліджується питання чи є Міністерство юстиції України розпорядником запитуваної інформації, оскільки саме вказаний орган 21 вересня 2020 року надав відповідь на запит позивача про надання публічної інформації без жодних зазначень, що така інформації відсутня у його розпорядженні.

Суд вважає, що відповідачем при наданні відповіді позивачу від 21 вересня 2020 року не враховано вимоги ст.22 Закону України №2939-VI, оскільки у наданій ним відмові у задоволенні запиту на інформацію не зазначено мотивованої підстави для такої відмови та не роз`яснено порядку оскарження відмови.

Отже, Міністерством юстиції України не було здійснено належного розгляду запиту позивача про надання інформації від 14 вересня 2020 року по суті.

Водночас, щодо обраного позивачем способу захисту його порушених прав та законних інтересів суд звертає увагу на таке.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначив, що ефективний спосіб захисту повинен бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд суб`єкта владних повноважень дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (Рішення у справі "Гурепка проти України" від 06.09.2005) і такий спосіб захист повинен існувати незалежно від форми його вираження у правовій системі тієї чи іншої країни (Рішення у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" від 15.11.1996). Ефективний спосіб захисту повинен запобігати виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування порушенню, що мало місце (Рішення у справі "Кудла проти Польщі" від 26.10.2000).

Суд зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи те, що Міністерством юстиції України при направленні позивачу 21 вересня 2020 року відповіді на його запит фактично вчинено певні дії, беручи до уваги те, що вказана відповідь є фактично відмовою у наданні запитуваної інформації, суд вважає, що з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України належним та повним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є визнання дій Міністерства юстиції України в особі заступника міністра юстиції України Онищук Ольги Миколаївни, що виявилися у відмові надати ОСОБА_1 публічну інформацію - обґрунтування створення Офісу протидії рейдерству (на правах Департаменту) - протиправними.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни, що полягає у порушенні строку надання відповіді на запит на інформацію, встановленого ч.1 статті 20 Закону №2939-VI, при розгляді запиту на отримання публічної інформації від 14 вересня 2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за №ПІ-Т-3232 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, запит на отримання публічної інформації від 14 вересня 2020 року був зареєстрований у Мін`юсті 14 вересня 2020 року за №ПІ-Т-3232 відтак перебіг процесуального строку для надання відповіді розпочинається з наступного дня, а саме з 15 вересня 2020 року та закінчується 19 вересня 2020, оскільки 19 вересня 2020 року припадає на вихідний день (суботу), то першим робочим днем є 21 вересня 2020 року.

Лист-відповідь від 21 вересня 2020 року № 41846/ПІ-Т-3232/19.1.2 підписаний заступником Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольгою Миколаївною із зазначенням її посади, прізвища та власного імені, містить вказівку на виконавця документа та його контактного номеру телефону - « ОСОБА_4 НОМЕР_2 ».

Враховуючи викладене, суд погоджується із відповідачем, що порушень строку надання відповіді не було, з урахуванням чого відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерство юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни, протягом п`яти робочих днів з дня набрання чинності цього рішення, повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 14 вересня 2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за №ПІ-Т-3232 та надати відповідь з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що в межах розгляду цієї справи суд дійшов висновку про те, що відмова Міністерства юстиції України від 14 вересня 2020 року взагалі не містить жодного передбаченого положеннями Закону України №2939-VI обґрунтування та п`ятиденний строк надання відповіді на запит встановлений ст.20 Закону №2939-VI, належним способом відновлення порушених прав позивача на даний час є зобов`язання Міністерства юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 14 вересня 2020 року, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2020 року за №ПІ-Т-3232, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Міністерства юстиції України та зобов`язання повторно розглянути запит позивача, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, є достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни такою, що порушує пункти 1-5 частини 4 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VІ, через не зазначення у листі-відповіді "Про розгляд запиту" №41846/ПІ-Т-3232/19.1.2 від 21 вересня 2020 року, інформації, визначеної пунктами 1-5 частини 4 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VІ задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Щодо зобов`язання надання звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду зобов`язувати подати суб`єкта владних повноважень звіт про виконання судового рішення, тому підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд не вбачає. Адже в порядку ст.129-1 Конституції України, ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Щодо вимоги позивача постановити окрему ухвалу, яку направити до відповідача, Міністерства юстиції України, для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону для усунення вказаних порушень.

Частиною 1 ст.249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (ч.2 ст.249 КАС України).

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановляння окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що при виявленні під час розгляду справи порушення закону, судом може бути постановлена окрема ухвала, де мають бути визначені вказівки щодо усунення порушень.

Суд зауважує, що винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, і реалізація такого права безпосередньо пов`язана з виявленням саме судом під час розгляду справи порушення закону. Для встановлення факту допущеного попущення вказане має бути належним чином обґрунтовано та підтверджено відповідними доказами.

В межах спірних правовідносин суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Щодо звернення рішення до негайного виконання.

Відповідно до приписів ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Враховуючи, що під час розгляду даної справи суд дійшов висновку про протиправність дій, а не бездіяльності відповідача, яка полягала у відмові в наданні запитуваної інформації, рішення по даній справі не підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому ст.371 КАС України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст.139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача-2 на користь позивача становить 420,40 грн.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни (вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Взнати протиправними дії Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації Оніщук Ольги Миколаївни , що виявилися у відмові надати ОСОБА_1 публічну інформацію щодо обґрунтування створення Офісу протидії рейдерству (на правах Департаменту), відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 14 вересня 2020 року, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2020 року за №ПІ-Т-3232.

Зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 14 вересня 2020 року, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2020 року за №ПІ-Т-3232, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято в порядку спрощеного позовного провадження 8 лютого 2021 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 лютого 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов