Справа № 160/13204/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
16 жовтня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;
- зобов`язати вчинити дії щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про переведення виплати пенсії, а саме припинення перерахування призначеної пенсії на банківський рахунок та здійснення виплати пенсії через відділення поштового зв`язку №38 Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" з доставкою додому за місцем фактичного проживання позивача.
Просить покласти судові витрати на відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.
09 листопада 2020 р. на виконання ухвали суду позивач виправив відповідні недоліки позовної заяви, зокрема, надавши до позовної заяви належним чином завірені копії документів та здійснивши уточнення позовних вимог.
Так, відповідно позовної заяви у новій редакції, позивач просить суд;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови припинення перерахування призначеної ОСОБА_1 пенсії на банківський рахунок та здійснення виплати пенсії через відділення поштового зв`язку №38 Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з доставкою додому за місцем мого фактичного проживання;
- зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області вчинити дії щодо задоволення заяви ОСОБА_1 від 22.09.2020 року про переведення виплати пенсії або грошової допомоги через відділення поштового зв`язку № 38 Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з доставкою додому за місцем фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ) з дати винесення рішення судом.
Позовна заява обґрунтована тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в порушення норм пенсійного законодавства протиправно відмовлено у припиненні перерахування призначеної пенсії на банківський рахунок та здійснення виплати пенсії через відділення поштового зв`язку. З діями відповідача не погоджується, оскільки Порядком передбачено можливість подачі заяви про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання та відповідних документів поштою. Також позивач зазначила, що дана правова позиція підтверджується постановами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2019 у справі за №520/9721/16-а, від 08.08.2019 у справі за №426/7157/16-а, відтак, просить суд позов задовольнити.
15 грудня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що заява, надіслана на адресу управління ОСОБА_1 поштовим конвертом, повинна бути подана тільки пенсіонером особисто або його законним представником. Таким чином, позивачу необхідно звернутись особисто до управління за адресою із заявою для вирішення питання виплати пенсії через поштове відділення встановленого зразка та необхідними документами. На теперішній час від позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не зверталась та заяву про вирішення питання виплати пенсії через поштове відділення з необхідними документами не надавала. Представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 отримує пенсію по віку, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серія НОМЕР_2 видане 25.08.2005 року.
Вважаючи таку відмову відповідача неправомірною, позивач звернувся в суд з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Порядок подання заяви про проведення зміни порядку виплати пенсії регулюється п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, згідно якого заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.
Таким чином, пенсіонер наділений правом вибору щодо особистого звернення до органу, що призначає пенсію, або через свого представника.
Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 законними представниками є батьки, усиновителі, батьки-вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники за місцем їх проживання (реєстрації), представники закладів (органів опіки і піклування), які виконують функції опікунів і піклувальників за місцезнаходженням таких закладів (органів).
Отже, вказана норма передбачає право подання заяви тільки пенсіонером особисто або його законним представником, однак вказана норма не містить вказівок, як саме повинен звернутись законний представник, чи особисто чи надіслати заяву та належні документи поштовим зв`язком.
Аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2019 у справі за №520/9721/16-а та від 08.08.2019 у справі за №426/7157/16-а, на які посилається і позивач.
Однак, такі посилання позивача є безпідставними, оскільки вони стосуються безпосередньо процедури подання такої заяви законним представником.
У зазаначених постановах, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазаначив, що відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.
Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.
Тобто, вищезазначена норма не містить вказівок як саме повинен звернутись чи особисто чи надіслати заяву та належні документи поштовим зв`язком «останнім» - саме законним представником. Щодо звернення безпосередньо пенсіонером, норма містить пряму вказівку звернутися особисто пенсіонером, відтак позивач помилково посилається на зазначені правові позиції у вищезазначених постановах.
Більше того, по заяві, яка надіслана поштою, неможливо встановити чи вона написана заявником та чи вірно відображає волю ОСОБА_1 дійсно отримувати пенсію не через банк, а через відділення поштового зв`язку, наслідком чого можливе порушення права позивача на належне пенсійне забезпечення.
Враховуючи, що пенсіонером подано заяву про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання до пенсійного органу через поштовий зв`язок, що є порушенням пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", дії відповідача щодо відмови у проведенні зміни порядку виплати пенсії через відділення поштового зв`язку з доставкою додому за місцем фактичного проживання, є правомірними.
Крім того, необхідно зазначити, що управління жодним чином не заперечує проти права пенсіонера на отримання призначеної пенсії через відділення поштового зв`язку та на подання заяви про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання.
Водночас, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
В силу вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко