Справа № 540/434/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/434/20
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Димерлія О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

20 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 на підставі довіреності Акерман О.М. звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Херсонській області № 3 від 09 січня 2019 про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю відмови відповідача щодо поновлення позивачу пенсії за вислугу років. Позивач зазначає, що пенсію йому призначено, проте зупинено виплату у зв`язку з його виїздом на постійне проживання в Ізраїль. Вказує, що заява про поновлення виплати пенсії повністю відповідає Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, заява може подаватись уповноваженим представником. Закінчення терміну дії паспорта громадянина України не позбавляє його гарантованих прав та не ставить особу у положення, коли вона позбавляється громадянства України. Позивач вважає, що до спірних правовідносин не повинні застосовуватися строки звернення до суду, оскільки право має бути відновлене з часу прийняття рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи про необґрунтованість позовних вимог. Позивачу відмовлено у призначенні пенсії на законних підставах в зв`язку з порушенням останнім Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, який передбачає особисте звернення особи за поновленням пенсії в органи Пенсійного фонду з наданням оригіналу чинного паспорту. Позивач не звертався особисто із заявою на запит пенсійної справи, а отже у відповідача відсутні будь-які підстави для витребування архівної справи з органів, що призначили йому пенсію.. Законом України №1058-IV, а саме ст. 47 встановлено, що виплата пенсії здійснюється в межах України. Переказування пенсії за кордон даним Законом не передбачено. Також безпідставними та необґрунтованими є вимоги щодо проведення індексації та компенсації втрати частини доходів при поновлені виплати пенсії

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним рішення ГУ ПФУ в Херсонській області № 3 від 09.01.2019 про відмову ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії за віком. Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області (, вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036) провести ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 шляхом поновлення її відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із компенсацією втрати частини доходів. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Зокрема апелянт зазначає, що строк дії паспорта позивача сплинув 16.04.2018 та він не містить даних про реєстрацію на території України. ОСОБА_1 особисто не звертався із заявою на запит пенсійної справи, що свідчить про відсутність підстав щодо її витребування з органів, які призначили пенсію. Без пенсійної справи поновлення пенсії неможливе. Крім того, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Херсонській області задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

14.11.2017 представник ОСОБА_1 - Акерман О.М. звернувся до Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявою від 09.11.2017 про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009 в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснити запит пенсійної справи, інших недостатніх для поновлення виплати пенсії документів (а.с. 46).

До заяви додано: нотаріально засвідчені та апостильовані копії довіреності, паспорта, картки платника податків, пенсійного посвідчення; копія трудової книжки, копія паспорта представника.

Листом Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області № 3126/03 від 01.12.2017 року ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії відмовлено.

В обґрунтування відмови управлінням зазначено, що відповідно до п.1.5 Порядку заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або законним представником. Заява на запит пенсійної справи подається пенсіонером особисто за новим місцем проживання (реєстрації) (а.с. 54, на звороті).

08.12.2017 року представник позивача - Акерман О.М. звернувся до суду з позовом.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12.04.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 року рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2018 року скасовано, прийнято у справі нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Визнано протиправною бездіяльність щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати та перерахунок пенсії за віком, що надіслана 09 листопада 2017 року. Зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати та перерахунок пенсії, що надіслана 09 листопада 2017 року.

26.12.2019 представник ОСОБА_1 - Акерман О.М. звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою надіслати на адресу представника рішення за результатом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати та перерахунок пенсії, що надіслана 09 листопада 2017 року.

23.01.2020 ГУ ПФУ в Херсонській області надіслало рішення № 3 від 09.01.2019 року про відмову у поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 (а.с. 6).

В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що згідно п. 1.5 Порядку № 22-1 заява про перерахунок, поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, визначеному Пенсійним фондом України. Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання (реєстрації). Статтею 47 Закону встановлено, що виплата пенсії здійснюється в межах України. Переказування пенсії за кордон зазначеним законом не передбачено. Додатково вказано, що надана копія паспорта для виїзду за кордон свідчить про його дійсність до 16.04.2018.

Вважаючи протиправною відмову відповідача, викладену у формі рішення № 3 від 09.01.2019 позивач через свого представника звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на отримання пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не залежно від дати їх виїзду. Якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон від 09.07.2003 № 1058-IV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій. Обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками. Звернення до суду з вимогами щодо індексування пенсії, перерахунку пенсії, з врахуванням стажу, заробітної плати, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, а також здійснення осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України є передчасними. Зважаючи на вік та постійне проживання ОСОБА_1 за межами України, подання ним безпосередньо до ГУ ПФУ в Херсонській області заяви про поновлення виплати пенсії є утрудненим, а тому фактичне звернення в особі представника Акермана О.М., на підставі належним чином засвідченої довіреності, підписаної позивачем особисто, апостильованої нотаріусом держави Ізраїль, відповідає вимогам чинного законодавства. При надходженні відповідної заяви про поновлення пенсії відповідач зобов`язаний витребувати пенсійну справу шляхом звернення із запитом до органів Російської Федерації, проте ГУ ПФУ в Херсонській області таких дій не вчинило. При цьому суд зауважив, що в заяві від 09.11.2017 позивач просив, окрім поновлення, перерахування пенсії, витребувати пенсійну справу, інші недостатні для поновлення виплати пенсії документів.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України та враховуючи подання апеляційної скарги тільки відповідачем, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Матеріали справи свідчать, що позивач до листопада 2004 року проживав у м. Сімферополі та отримував пенсію за віком, надалі виїхав за межі території України на постійне проживання до Ізраїлю, в зв`язку з чим виплату пенсії йому припинено.

Частиною 3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

За своїм змістом рішення Конституційного Суду України надає висновок щодо неконституційності положень Закону №1058-ІV стосовно пенсіонерів, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Внаслідок його ухвалення у таких осіб відновилось право на отримання призначеної пенсії, а у органів Пенсійного фонду України відновився обов`язок поновити виплату такої пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

Вірними є висновки суду першої інстанції, які відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 815/1226/18, що відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Слід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду серед іншого зазначила, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20 січня 2012 року у справі "Рисовський проти України". Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.

Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.

Крім того, обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

Зазначені висновки спростовують доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду в частині вимог про поновлення виплати пенсії з 07.10.2009.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Доводи апелянта, що виплата пенсії здійснюється тільки в межах України є помилковими та такими, що не відповідають положенням ст. 47 Закону України № 1058-IV.

Судова колегія звертає увагу, що позивач не обмежений у можливості отримувати виплату пенсії через установу обраного банку, що спростовує необхідність переказу такої пенсії за кордон.

Щодо інших доводів апелянта про необхідність особистого звернення позивача із заявою про поновлення виплати пенсії, особистого подання запиту на витребування матеріалів пенсійної справи, а також необхідності надання паспорту з дійсним строком чинності судова колегія зазначає таке.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до абз.1 п.1.5 Порядку №22-1 заява, зокрема, про поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Матеріали справи свідчать, що заяву про поновлення пенсії подано уповноваженим представником позивача, про що свідчить відповідна апостильована довіреність (а.с. 47-48).

Відповідно до п. 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення пенсійним органом дій, спрямованих на поновлення пенсії за віком, є відповідна заява особи подана з пред`явленням паспорта (або іншого документа, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Матеріали справи підтверджують, що до заяви від 09.11.2017 додано належним чином нотаріально завірену та апостильовану копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданого 16.04.1998 з продовженим строком дії до 16.04.2018 (а.с. 46, назвороті, 49).

За таких умов, на момент звернення із заявою від 09.11.2017, яка була предметом розгляду оскаржуваного у даній справі рішення ГУ ПФУ в Херсонській області №3, паспорт ОСОБА_1 був дійсний.

Допущена відповідачем протиправна бездіяльність щодо не розгляду даної заяви, яка встановлена постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 по справі 653/4614/17, призвела до винесення оскаржуваного рішення відповідача №3 лише 09.01.2019, тобто поза межами дії паспорта наданого ОСОБА_1 .

Обставини даної справи №540/434/20 свідчать, що позивачем належним чином та у встановленому порядку здійснювалися дії, спрямовані на реалізацію свого права щодо поновлення виплати пенсії, а тому неналежне виконання відповідачем визначеного законодавством України обов`язку щодо своєчасного розгляду заяви про поновлення виплати пенсії не має створювати негативних наслідків для особи шляхом відмови у такому поновленні з підстав закінчення строку чинності документа, що її засвідчує.

Закінчення терміну дії паспорта ОСОБА_1 НОМЕР_2 16 квітня 2018 року може стати підставою для припинення виплати пенсії з цієї дати, проте не спростовує безумовне право позивача на поновлення пенсії з 07.10.2009 з отриманням всіх належних пенсійних виплат.

Крім того, вірними є доводи позивача, що закінчення строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон не є обставиною, що свідчить про втрату ОСОБА_1 громадянства України.

Враховуючи, що позивач до виїзду за кордон проживав у м. Сімферополі, АРК, то правову регулювання оскаржуваних правовідносин щодо витребування матеріалів його пенсійної справи здійснюється з урахуванням наступних правових норм.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. №1207-VII (далі - Закон №1207-VII) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територію.

Частиною 2 статті 7 Закону №1207-VII передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.14-4 Розділу Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабміну України від 02.07.2014р. №234 «Про затвердження порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг» (далі - Порядок № 234) визначено механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-4 «Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» (зі змінами, внесеними Постановою Пенсійного фонду №14-1 від 09.07.2018р.), органи, що здійснюють пенсійне забезпечення й надання соціальних послуг особам, котрі проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

З огляду на викладене, належним органом, який уповноважений на вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії позивачу є ГУ ПФУ в Херсонській області.

Водночас, відповідно до п. 4 Порядку №234 територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Таким чином, при надходженні відповідної заяви про поновлення пенсії ГУ ПФУ в Херсонській області зобов`язане витребувати пенсійну справу шляхом звернення із запитом до органів Російської Федерації, проте, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач вчинив вказані дії.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що в заяві від 09.11.2017 позивач, окрім поновлення та перерахування пенсії, просив витребувати його пенсійну справу та інші недостатні для поновлення виплати пенсії документи.

За таких умов, доводи апелянта та посилання в оскаржуваному рішенні №3 від 09.01.2019 на необхідність особистого подання пенсіонером заяви на запит пенсійної справи за новим місцем проживання, з посиланням на п.1.5 Порядку №22-1, є помилковими.

Судова колегія також вважає вірними висновки суду першої інстанції, що поновлення виплати пенсії позивачу має відбутися з компенсацією втрати частини доходів з огляду на таке.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 2050-III визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, пенсії.

Спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону України № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

За таких умов ОСОБА_1 має право на отримання компенсації втрати частини доходів з 07.10.2009.

Доводи апелянта, що терміни виплати нарахованих сум пенсії управлінням Фонду не порушено є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами даної справи.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 13 березня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: О.О. Димерлій