Справа № 120/7587/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

08 лютого 2021 р. Справа № 120/7587/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що у зв`язку зі зміною з 01.01.2020 розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, вона звернулася до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням відповідача від 19.02.2020 №92 позивачці відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вважаючи протиправним рішення відповідача, позивачка звернулася до суду з позовом про його скасування та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №120/4630/20-а адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.02.2020 № 92 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 № 05-27/95/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання вказаного рішення суду, 26.10.2020 відповідачем прийнято рішення за №92 про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому було зменшено його розмір з 90% до 76%.

Також позивачка вказує, що при зверненні до відповідача про проведення їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вона дізналася, що до її суддівського стажу не було зараховано половину часу навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім. І.Франка - 1 рік 10 місяців 24 дні. Вона звернулась до відповідача щодо виправлення зазначеної помилки, проте рішенням відповідача №92 від 19.10.2020 їй відмовлено у включенні до загального стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період половини строку навчання у вищому навчальному закладі за денною формою навчання, що в свою чергу вплинуло на визначення відсоткового значення розміру грошового утримання судді у відставці, що підлягає виплаті.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними та такими, що порушують її права, позивачка звернулася з даним позовом до суду за їх захистом.

Ухвалою суду від 10.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

У встановлений судом строк від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що перерахунок грошового утримання позивача, виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді, був визначений в порядку, передбаченому Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ, який відрізняється від чинного порядку визначення розміру довічного грошового утримання, встановленого Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ (стаття 142).

Так, порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється ст. 142 Закону №1402, згідно з якою розмір щомісячного довічного грошового утримання не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу.

Питання визначення розрахунку розміру відсотків вирішується відповідно до норм ч. 3 ст. 142 Закону №1402, яким визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 має 33 роки 11 місяців 15 днів роботи на посаді судді, розмір довічного грошового утримання судді у відставці склав 76%.

Позивачка вважає своє право на отримання 90% розміру довічного грошового утримання непорушним (оскільки це його власний розмір вислуги), хоча дана норма була чинна лише на момент призначення пенсії, натомість при перерахунку довічного грошового утримання вважає за прийнятне застосувати норму чинного законодавства і врахувати розмір чинної суддівської винагороди за аналогічною посадою, хоча не отримувала її в такому розмірі під час перебування на посаді.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Твердження позивачки, що згідно з розрахунком Вінницького апеляційного суду від 22.09.2020 №01-28/157/2020 підтверджене її право на щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% винагороди діючого судді відповідно до наявного стажу, є безпідставне та суперечить чинному законодавству, оскільки наданий до позовної заяви розрахунок стажу судді не змінює розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачки, оскільки тривалість роботи на посаді судді залишається незмінною і складається з періодів роботи суддею з 12.04.1976 року по 16.03.2010 року, що становить 33 роки 11 місяців 15 днів.

Стосовно визначення стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, то порядок обчислення такого стажу не належить до компетенції органів Пенсійного фонду України. Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці оформлює за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25.01.2008 року, уповноважена особа суду за останнім місцем роботи судді. За кількістю такого стажу визначається право на відставку та отримання вищевказаної виплати і не може застосовуватися до обчислення розміру довічного грошового утримання у відставці.

Тобто, при обчислені розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховуються лише роки роботи на посаді судді, відповідно до п. 3 ст.142 Закону №1402.

Крім того, період навчання ОСОБА_1 у Львівському державному університеті ім. Івана Франка не є роботою на посаді судді і не може враховуватись для призначення розміру довічного грошового утримання судді у відставці.

На підставі викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

З"ясувавши доводи сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

На підставі постанови Верховної Ради України від 18.02.2010 за № 1913-VІ ОСОБА_1 була звільнена з посади судді у зв`язку з відставкою, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України ст. ст. 15, 43 Закону України Про статус суддів". Наказом голови апеляційного суду Вінницької області № 77 від 16.03.2010 позивачку було звільнено зі займаної посади.

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, довічне грошове утримання судді у відставці на момент її звільнення призначено в розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких судді України, які перебувають у відставці, мають право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання лише за умови проходження кваліфікаційного оцінювання або призначення судді за результатами конкурсу.

У зв`язку зі зміною з 01.01.2020 розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивачка звернулася до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням відповідача від 19.02.2020 №92 позивачці відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з підстав, що після прийняття Конституційним Судом України рішення будь-яких змін розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не відбувалося.

Вважаючи протиправним рішення відповідача, позивачка звернулася до суду з позовом про його скасування та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №120/4630/20-а адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.02.2020 № 92 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 № 05-27/95/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання вказаного рішення суду, 26.10.2020 відповідачем прийнято рішення за №92 про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому було зменшено його розмір з 90% до 76%.

Крім того, при зверненні до відповідача про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач дізналася, що до її суддівського стажу не було зараховано половину часу навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім. І.Франка - 1 рік 10 місяців 24 дні.

Позивач звернулась до відповідача щодо виправлення зазначеної помилки, проте рішенням відповідача №92 від 19.10.2020 їй відмовлено у включенні до загального стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період половини строку навчання у вищому навчальному закладі за денною формою навчання, що в свою чергу вплинуло на визначення відсоткового значення розміру грошового утримання судді у відставці, що підлягає виплаті.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними та такими, що порушують її права, позивачка звернулася з даним позовом до суду за їх захистом.

На думку позивачки, відповідач неправомірно зменшив відсоткове значення розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 76 %, оскільки відсотковий розмір 90% був їй визначений із моменту призначення щомісячного довічного грошового утримання, а також неправомірно не зарахував до її стажу роботи на посаді судді половину періоду навчання у вищому навчальному закладі на денній формі.

Позивачка вважає, що при перерахунку довічного грошового утримання на виконання рішення суду, підлягала врахуванню лише довідка Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 у № 05-27/95/2020, а відсоткове значення не могло бути зменшено, оскільки його обраховано на підставі закону, чинного на момент призначення довічного грошового утримання, також не підлягав перегляду її стаж роботи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується наступним.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон від 02.06.2016 № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання..

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII зі змінами.

У пунктах 15-17 вказаного рішення зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

В рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що частина третя статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІІ, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

В пункті 7 цього ж рішення Конституційний Суд України зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

На виконання висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, частина четверта статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII викладена в наступній редакції: "У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

У пункті 19 постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 також наголошено на тому, що за змістом частини четвертої статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виникла лише одна підстава його перерахунку, а саме збільшився розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з 01.01.2020 базовий оклад судді апеляційного суду склав 50 прожиткових мінімумів для працездатних громадян). Інші складові (стаж роботи на посаді судді та відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) залишилися незмінними, оскільки правомірно визначені органом Пенсійного фонду України на момент призначення позивачу довічного грошового утримання ( 17.03.2010 ) згідно з протоколом №9160 від 22.03.2010 та розпорядженням №170092 від 26.05.2010 року .

При цьому суд зазначає, що норми спеціальних законів, які були чинними у період від моменту призначення позивачці спірного грошового утримання до його перерахунку у 2020 році не передбачали зменшення відсоткового показника довічного грошового утримання судді у відставці. Натомість з метою урахування зміни розміру заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого судді, змінною величиною і підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці була лише зміна суддівської винагороди.

Крім того, суд зазначає, що правила обрахування стажу роботи на посаді судді, які застосовувалися на момент виходу судді у відставку, як і відсотковий розмір вже призначеного довічного грошового утримання є сталими та не можуть змінюватися.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи позивачки довічне грошове утримання їй призначено з 17.03.2010 у розмірі 90 % заробітку працюючого судді.

Щодо посилання відповідача на ст. 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII, в силу якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд зазначає що це правило підлягає застосуванню при призначенні довічного грошового утримання після набрання цією нормою чинності.

До того ж, застосування відсоткового показника, передбаченого ч. 3 ст.142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII, до перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним через те, що стосується обрахування щомісячного довічного грошового утримання судді, який звернувся із заявою про його призначення на момент дії цієї норми, а не перерахунку раніше призначеного, так і з огляду на те, що законодавчо передбачено принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачки із 90% до 76 %.

За наведеного вище, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту порушених прав позивачки є визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 26.10.2020 за № 92 про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру 76% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 №05-27/95/2020.

Щодо не зарахування ОСОБА_1 період - половину строку навчання у Львівському державному університеті ім. І. Франко з 10.09.1963 по 29.06.1967 - 1 рік 10 місяців 24 дні до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 126 Конституції України, визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

В силу вимог частини сьомої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В період з 10.09.1963 року по 29.06.1967 року ОСОБА_1 навчалась у Львівському державному університеті ім. Івана Франка, на денній формі.

Позивачка призначена на посаду судді Іллінецького районного суду Вінницької області 12.04.1976 року, де працювала до 25.07.1979. В період з 26.07.1979 по 16.03.2010 року ОСОБА_1 працювала суддею Апеляційного суду Вінницької області.

На підставі постанови Верховної Ради України від 18.02.2010 за № 1913-УІ позивачка була звільнена з посади судді у зв`язку з відставкою, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України ст. ст. 15, 43 Закону України Про статус суддів", а наказом голови апеляційного суду Вінницької області № 77 від 16.03.2010 її було звільнено зі займаної посади. При цьому Апеляційним судом Вінницької області було складено розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-ХІІ, і який станом на 16.03.2010 року становив 35 років 9 місяців.

Згідно абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 по справі № 21-6664а15.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 з 12.04.1976 року по 16.03.2010 року працювала на посаді народного судді Іллінецького районного народного суду Вінницької області, судді Вінницького обласного суду та судді Апеляційного суду Вінницької області, загальний стаж роботи на посаді судді становить 33 роки 11 місяців 6 днів.

Зважаючи на вказаний стаж роботи на посаді судді понад 10 років, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, серед іншого, має бути зараховано половину строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті ім. І.Франка з 10.09.1963 по 28.06.1697, що становить 1 рік 10 місяців 24 дні.

Таким чином, не включення відповідачем до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи позивачки на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

З метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №92 від 19.10.2020 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Львівському державному університеті ім. І.Франка з 10.09.1963 по 28.06.1697, що становить 1 рік 10 місяців 24 дні.

На підставі викладеного, перевіривши обгрунтованість доводів сторін та підтвердждення їх відповідними доказами, з вищенаведених мотивів та підстав суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Щодо клопотання позивачки про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у цій справі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 26.10.2020 за № 92 про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру 76% винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2020 №05-27/95/2020, починаючи з 19.02.2020 року, та виплатити заборгованість з урахуванням фактично виплачених сум.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.10.2020 за № 92 про відмову зарахування (не включення) до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у Львівському державному університеті ім. І. Франка за денною формою навчання 1 рік 10 місяців 24 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 період половину строку навчання у Львівському державному університеті ім. І. Франко з 10.09.1963 по 29.06.1967 1 рік 10 місяців 24 дні до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 17.03.2010.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця. 21100, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна