Справа № 420/5111/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5111/20

Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Градовського Ю.М.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Акціонерне товариство "УкрСиббанк", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.12.2019 року:

- № (форми "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування" на суму у розмірі 179 646,89 грн.;

- № (форми "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір" на суму у розмірі 13 530,62 грн.;

- № (форми "ПС") про застосування штрафних санкцій у розмірі 170 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що оспорюванні рішення винесено контролюючим органом за результатом проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки, якою встановлено отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага. На сам перед, позивач посилався на приписи підпункту пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, відповідно до яких, спрощена сума заборгованості не є додатковим благом платника податків. Крім того, позивач вважав, що висновки проведеної перевірки ґрунтуються на припущеннях та є необґрунтованими, оскільки не було досліджено інформацію, яка б підтверджувала факту порушення позивачем податкового законодавства. На думку позивача, визначальною ознакою доходу у вигляді додаткового блага є приріст його фінансового/майнового стану, що в даному випадку не відбулося. До того, на переконання позивача, саме АТ "УкрСиббанк" як податковий агент мав сплатити податок за нього. Окрім того, позивач вказував, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані повідомлення-рішення, порушив строки проведення перевірки, а тому всі у сукупності обставини свідчать про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач, спирається на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягає на тому, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки головному аргументу позивача про те, що ним не було отримано доходу в розумінні додаткового блага, а тому і податкових зобов`язань не виникло. Також, апелянт наполягає, що під час винесення оскаржуваних рішень контролюючим органом не досліджувались документи, які могли б підтвердити природу прощеної суми боргу, а також фактичне отримання такого доходу платником податку, що є визначальним під час донарахування податкових зобов`язань за такою ознакою. Судом першої інстанції також було проігноровано той факт, що ще на етапі проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 контролюючим органом було порушено порядок проведення перевірки та використано інформацію, яка не стосується позивача та не містить даних щодо його кредитних зобов`язань (лист AT "УкрСиббанк" №14-2-02/6932 від 18.12.2018 року). Крім того, апелянт вказує на порушені строки проведення податкової перевірки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01 квітня 2008 року між АТ (АКІБ) "УкрСиббанк" (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику однією сумою, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати i повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 40 000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування в порядку i на умовах, визначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 202 000 грн. за курсом НБУ на день укладення цього Договору.

Пунктом 2.2.2 цього Договору визначено, що Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 01.04.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 Договору.

Також, 01 квітня 2008 року АТ (АКІБ) "УкрСиббанк" (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 01.04.2008 року.

Повідомленням від 22.12.2015 року № 31-4-51-07/3442 АТ "УкрСиббанк" повідомив ОСОБА_1 про анулювання боргу в порядку підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

У зазначеному Повідомленні Банк повідомив ОСОБА_1 про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 22.12.2015 року, становить 40 179,54 доларів США (за курсом НБУ складає 944 948,53 грн.), у тому числі основний борг (кредит) 30 709, 96 доларів США (722 241,51 грн. по курсу НБУ) та суми відсотків 9 469,58 доларів США (222 707,02 грн. по курсу НБУ). Вказана анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом, отриманим як додаткове благо, і йому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір, відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

01 жовтня 2019 року ГУ ДПС в Одеській області, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 201 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 ПК України, та згідно доповідної записки заступника начальника управління від 11.09.2019 року № 17/11/15-32-33-05 прийнято наказ № 572, про проведення документальної позапланової невиїзної перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з 25 жовтня 2019 року тривалістю 10 робочих днів, з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

За результатом проведеної перевірки було складено акт від 14.11.2019 року № 363/15-32-33-05/ НОМЕР_1 за висновками якого встановлені порушення:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 176.1 "в" статті l76, пункту 179.1 статті 179 ПК України, а саме не надання податкової декларації про майновий стан i доходи за 2015 рік по строку 01.05.2016 року;

- підпункту "д" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 167.1 статті 167, підпункту 168.2.1. пункту 168.2 статті 168, підпункту 179.7 статті 179 ПК України, а саме не сплата податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування у розмірі 143 717,5l грн.;

- підпункту 1.2, пункту 1.4, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX, статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 168.2.1, пункту 168.2, пункту 168.4 статті 168 ПК України - донараховано військового збору у розмірі 10 824,49 грн.

На підставі зазначеного акту контролюючим органом 12 грудня 2019 року винесено, оспорюванні у даній справі податкові повідомлення-рішення:

- № (форми "Р") про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму у розмірі 179 646,89 грн. (за податковими зобов`язаннями 143 717,51 грн. за штрафними санкціями 35 929,38 грн.;

- № (форми "Р"), про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму у розмірі 13 530,62 грн. (за податковими зобов`язаннями 10 824,49 грн. за штрафними санкціями 2 706,13 грн.);

- № (форми "ПС"), яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 170 грн.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції застосовуючи правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року по справі № 520/10880/18, визнав позовні вимоги необґрунтованими та відмовив у їх задоволені.

Надаючи правову оцінку законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України (у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків і зборів зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 ПК, є вичерпним, до якого згідно з підпунктом "д" включається суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом "б" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Частиною першою статті 1054 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм законів свідчить, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Отже, доводи апелянта, що ним не було отримано доходу в розумінні додаткового блага є безпідставними, оскільки сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.

Твердження апелянта про те, що саме Банк є податковим агентом та мав сплатити податок є також є безпідставними, оскільки згідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України лише у разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що не заперечується сторонами, AT "УкрСиббанк" як кредитор, листом від 22.12.2015 року № 31-4-51-7/3442 повідомив ОСОБА_1 (Позичальника), як платника податку на доходи фізичних осіб про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості за Кредитним договором № 0 від 01.04.2008 року.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що анульована (прощена) банком позивачу сума кредиту (основна сума боргу - тіло кредиту) за кредитним договором № 0 від 01.04.2008 року є доходом, в розумінні ПК України, з якого позивач повинен був сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Пунктом 179.1 статті 179 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу;

Незважаючи на те, що Банк у повідомлені про анулювання боргу повідомив позивача про необхідність самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та відобразити його у річній податковій декларації, ОСОБА_1 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік до ГУ ДФС в Одеській області подана не була.

У зв`язку з не подання платником податків в установлений законом строк податкову декларацію у контролюючому органу на підстав підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України виникло право на проведення документальної позапланової перевірки.

Підпунктом 102.2.1 пункту 102.2 статті 102 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті (встановлено право контролюючого органу на проведення перевірки та самостійно визначення суми грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня), якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

За такого правового регулювання, колегія суддів відхиляє доводи апелянта на порушення контролюючим органом строку на проведення перевірки, оскільки позивачем не було подано декларацію, а тому податковий орган не облежаний строком на її проведення.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що під час перевірки контролюючим органом використано лист ПАТ "УкрСиббанк" від 18.12.2018 № 14-2-02/69327, в якому міститься інформація, що не стосується позивача, оскільки зазначене не спростовує, використані контролюючим органом під час перевірки, відомості Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб (ЦБД ДРФО) про джерела доходу та суми отриманих доходів за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., ПАТ "УкрСиббанк", відображено нарахування та виплату доходу у 4-му кварталі 2015 року фізичній особі ОСОБА_1 у вигляді додаткового блага "за ознакою Г26" у розмірі 722 241,51 грн. (а.с.94).

Отримання у 2015 році додаткового блага підтверджено повідомленням Банку про анулювання боргу, що надано позивачем до суду. З якого зокрема вбачається, що АТ "УкрСиббанк" прийнято рішення про анулювання боргу ОСОБА_1 , який станом на 22.12.2015 року складав 50 224,54 доларів США, у тому числі основний борг (кредит) 30 709, 96 доларів США (722 241,51 грн. по курсу НБУ). Суд акцентує увагу апелянта, що Банк повідомив ОСОБА_1 , що вказана анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом, отриманим як додаткове благо, і йому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір.

Залучений до розгляду справи в якості третьої особи АТ "УкрСиббанк" надав письмові пояснення в яких підтвердив зазначені обставини.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій, що прощена (анульована) сума основного боргу, що у розумінні підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є "додатковим благом" та належить до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Отримання позивачем у 2015 році, з урахуванням приписів підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України, сума доходу підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у розмірі 721 632,51 грн. (722 241,51 - 609,00) та підлягає відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на пункт 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, з огляду на таке.

Так, у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники-фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 07 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений наведеним пунктом 8 на підставі Закону України від 09.04.2015 року №321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань".

Відповідно до цього положення не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постановах від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, від 19 липня 2019 року у справі №826/4240/18, від 14 листопада 2019 року у справі №520/10880/18, від 6 листопада 2020 року у справі №826/7313/17.

Втім, у справі, яка розглядається, відсутні відповідні умови, за яких підлягають застосуванню положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, а саме - зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти в гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої. Як встановлено судом та не спростовано апелянтом, прощений податковий борг за непогашений позивачем заборгованості, а саме основного боргу у розмірі 30 709,96 доларів США, що складає 722 241,51 грн. за курсом НБУ станом на 22 грудня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом не була визнана додатковим благом сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про правомірність прийняття ГУ ДПС в Одеській області податкового повідомлення-рішення від 12.12.2019 року № ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо застосування до позивача грошового зобов`язання за платежем "військовий збір" з застосуванням штрафних санкцій, то з цього приводу суд зазначає, що Законом України від 28.12.2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 1 січня 2015 року, внесено зміни до п.16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Так, платниками збору є особи, визначені пункту 162.1 статті 162 ПК України. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статті 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування доходу.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПК України, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст.176 цього Кодексу.

Отже, отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є належною підставою для нарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Відтак, суд не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 12.12.2019 року № .

Щодо застосованих до позивача штрафних санкцій в розмірі 170 грн., то слід зазначити, що відповідно до пункту 179.1 статі 179 ПК України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) у відповідності до цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України не подання декларації, передбаченої цим Кодексом тягне за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів вважає правомірним винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 12.12.2019 року № .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Доводи, апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 15 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: Ю.М.Градовський