Справа № 200/11342/20-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 р. Справа№200/11342/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., в письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військово-медичного клінічного центру північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби 28 жовтня 2019 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позову зазначає, що у період з 2016 року по 2019 рік перебувала на військовій службі на підставі контрактів про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, має статус учасника бойових дій.

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28 жовтня 2019 року № 307 грошова компенсація за невикористані дні додаткової грошової відпустки як учаснику бойових дій їй нарахована не була.

17 листопада 2020 року позивач звернулася до Військової частини НОМЕР_1 (Військово-медичного клінічного центру Північного регіону) із заявою про виплату компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік.

28 листопада 2020 року відповідачем відмовлено позивачеві у виплаті такої компенсації.

Позивач вважає, що відмова Військової частини виплатити таку компенсацію є протиправною та такою, що порушує її конституційні права (а.с. 1-3).

У відзиві на адміністративний позов відповідач не погоджується із позовною заявою, свою правову позицію обґрунтовує тим, що на теперішній час в Україні триває «особливий період», у зв`язку із чим позивач не мала права на додаткові щорічні відпустки за період з 2017 року по 2019 рік на підставі п. 19 ст. 10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 29-30).

Відповідачем до суду надано відповідь на відзив, вмотивовану тим, що відповідно до чинного законодавства та висновків Верховного Суду, викладених у рішенні по зразковій справі № 620/4218/18, учасники бойових дій не втрачають право на компенсацію невикористаних днів додаткової відпустки при звільненні (а.с. 61-64).

Ухвалою суду від 8 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені) (а.с. 23-24).

Ухвалою суду від 5 січня 2021 року справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 26 січня 2021 року. Також цією ухвалою витребувано у Бахмутського військового комісаріату Донецької області копії матеріалів з особової справи позивача, зокрема: контракту про проходження військової служби у військових частинах: НОМЕР_3 , 0693, НОМЕР_2 ; заяви ОСОБА_1 від 17 листопада 2020 року про виплату їй грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, всі інші докази, які стали підставою не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки ОСОБА_1 як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 року (а.с. 42-43).

20 січня 2021 року позивачем надано суду копію її заяви до відповідача від 12 листопада 2020 року про виплату їй грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік (а.с. 48-50).

20 січня 2021 року на виконання вимог ухвали суду від Бахмутського військового комісаріату Донецької області надійшли копії документів з особової справи позивача (а.с. 52-58).

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року закрито провадження у справі; розгляд справи призначено на 11 лютого 2021 року о 10-00 год (а.с. 66).

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явились.

Позивачем у позовній заяві та у клопотанні від 18 січня 2021 року заявлено прохання розглядати справу без її участі (а.с. 1-3, 48).

Відповідач з приводу участі свого представника у судовому засіданні заяв чи клопотань суду не надав.

Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 цієї ж статті якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, беручи до уваги належне повідомлення сторін про місце, дату та час проведення судового засідання, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача в письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , є громадянином України, має статус учасника бойових дій (а.с. 4-7, 15).

Відповідач, Військово-медичний клінічний центр північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ), , місцезнаходження: 61058, м. Харків, вул. Культури, буд. 5, відповідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою, державною організацією, основний вид діяльності - діяльність лікарняних закладів (а.с. 27).

Позивач відповідно до Контракту проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах рядового, сержантського та старшинського складу, укладеного між ним та Міністерством оборони України в особі Командира Військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 28 жовтня 2016 року, проходила службу у лавах Збройних сил України (а.с. 53-54).

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 28 жовтня 2016 року № 322 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який прибув з Торецького міського військового комісаріату Донецької області, призначеного наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по особовому складу) від 28 жовтня 2016 року № 136-РС на посаду стрільця-зенітника 2 зенітного ракетного відділення 2 зенітного ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї ракетно-артилерійського дивізіону Військової частини польова пошта НОМЕР_3 , ВОС -140916А з 28 жовтня 2016 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення, з 29 жовтня 2016 року - на продовольче забезпечення, визначено вважати таким, що з 28 жовтня 2016 року справи та посаду прийняв та приступив до військових обов`язків […] (а.с. 16).

Наказом Першого заступника Міністра оборони України від 25 травня 2017 року № 34-РС старшого солдата, ОСОБА_1 , стрільця-зенітника зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї ракетно-артилерійського дивізіону НОМЕР_5 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України призначено бухгалтером фінансово-економічної служби 65 військового мобільного госпіталю Військово-медичного клінічного центру північного регіону ВОС -900025А (а.с. 55).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 10 липня 2017 року № 10 старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-зенітника зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї ракетно-артилерійського дивізіону НОМЕР_5 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України, з 10 липня 2017 року виключено зі списків особового складу та визнано такою, що вибула з Військової частини НОМЕР_7 до 65 військового мобільного військово-медичного клінічного центру північного регіону. Щорічна основна відпустка за 2017 рік використана повністю […] (а.с. 17, 56).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13 липня 2017 № 13 ОСОБА_1 , призначену на посаду наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 25 травня 2017 року № 34-РС, зараховано на посаду бухгалтера фінансово-економічної служби 65 Військового мобільного госпіталю Військово-медичного клінічного центру ВОС-900025А (а.с. 18, 57).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28 жовтня 2019 року № 307 старшого солдата ОСОБА_1 , бухгалтера фінансово-економічної служби, звільнену наказом начальника 65 Військового мобільного госпіталю від 31 липня 2019 року № 32-РС у запас відповідно до підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено вважати такою, що посаду та справи здав і направити для зарахування на військовий облік до Бахмутського ОМВК Донецької області; визначено 28 жовтня 2019 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, зняти з продовольчого забезпечення 29 жовтня 2019 року зі сніданку. Визначено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 123% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 1 жовтня по 28 жовтня 2019 року. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана у повному обсязі. Індексацію за жовтень 2019 року виплачено у сумі 186,72 грн. Грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік отримала. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік отримала (а.с. 19,58).

Відповідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Військовий мобільний госпіталь (Військова частина НОМЕР_2 ) є відокремленим підрозділом Військово-медичного клінічного центру північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) (а.с. 27).

12 листопада 2020 року позивач звернулась до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , із заявою (зверненням), в якій зазначила, що з 28 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2019 року проходила військову службу за контрактом та була звільнена у запас наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частини) № 307 за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до п. 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу». Зазначила, що при звільненні їй не була виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за кожен 1 рік служби в період 2017-2019 років, яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії ії соціального захисту». Просила провести розрахунок і виплатити їй грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових (а.с. 49-50).

Листом відповідача від 20 листопада 2020 року (вих. № 2679) позивачеві повідомлено, що на час «особливого періоду» додаткові щорічні відпустки учасникам бойових дій не надаються, у зв`язку із чим вона не має права на додаткову щорічну відпустку за період з 2017 року по 2019 рік (а.с. 20).

Будучи не згодною із відмовою виплатити їй компенсацію за невикористані дні додаткової відпуски як учаснику бойових дій позивач звернулась до суду із даним позовом.

При вирішенні спору по суті позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР визначені види відпусток (далі - Закон України «Про відпустки»).

З аконом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14 травня 2015 року № 426-VIII, який набрав чинності 6 червня 2015 року, Закон України «Про відпустки» доповнено статтею 16-2, до якої в подальшому відповідними Законами вносились зміни та яка станом на момент виникнення спірних відносин викладена в наступній редакції: учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Частиною 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) передбачено право військовослужбовців на відпустки. Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку із навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно з абз. 2, 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до ч. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш 10 календарних днів.

Частиною 18 ст. 10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

В силу вимог ч. 19 ст. 10-1 Закону № 2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ та «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під особливим періодом розуміють період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації та демобілізації.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової соціальної відпуски.

Разом із цим Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Крім того, відповідно до п. 3 розділу XXXI наказу Міністра оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Аналіз наведених норм чинного законодавства України (на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу) свідчить про те, що відповідачем не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічна позиція наведена у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19), та постанові Великої палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19) провадження № 11-550заі19.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява № 49872/11) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та подані сторонами докази, суд приходить до висновку про наявну протиправну бездіяльність відповідача в частині не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 жовтня 2019 року.

Відповідно, в цій частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі приписів ч. 4 ст. 245 КАС України, беручи до уваги висновок суду щодо протиправної бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за встановлений судом період, суд вважає позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 жовтня 2019 року, також такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наданих матеріалів справи приписами Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову.

Разом із цим ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити певні дії, тобто позовні вимоги не майнового характеру, при чому друга позовна вимога є похідною від першої.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX, з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 2 102,00 грн.

Згідно з пп. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору встановлена в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, у даному випадку розмір судового збору складає 840,80 грн.

На підставі наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 205, 244-246, 256, 295, 297, п. 3 розділуКодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військово-медичного клінічного центру північного регіону (Військової частини НОМЕР_1 ) (; місцезнаходження: 61058, Харківська область, м. Харків, вул. Культури, буд. 5) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військово-медичного клінічного центру північного регіону (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день її звільнення з військової служби - 28 жовтня 2019 року.

Зобов`язати Військово-медичний клінічний центр північного регіону (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 жовтня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Військово-медичного клінічного центру північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) (; місцезнаходження: 61058, Харківська область, м. Харків, вул. Культури, буд. 5) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.П. Волгіна