Справа № 826/20086/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 лютого 2021 року № 826/20086/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна"
до про Київської митниці Держмитслужби визнання протиправними та скасування рішень,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (далі - ТОВ "Елпіс-Україна") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 13.12.2016 № 125000013/2016/000199/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № 125150001/2016/00190.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосуванні резервного методу визначення митної вартості товарів, оскільки позивачем до декларації митної вартості були додані документи, що підтверджують митну вартість. Натомість висновки митного органу, що надані позивачем відомості щодо ціни імпортованого товару не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально, не ґрунтується на законі, а тому вважає дії митного органу, оскаржуване рішення та картку відмови протиправними, вчиненими та прийнятими з порушенням норм Митного кодексу України.

Ухвалою суду від 17.03.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/20086/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

26.06.2017 представником відповідача Трухіним А.М. подано до суду письмові заперечення проти позову, за змістом яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушував прав та законних інтересів позивача, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність позовних вимог. Звернув увагу, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості митним органом встановлено, що додані до ВМД документи не містили об`єктивних, достовірних відомостей для підтвердження числового значення заявленої митної вартості, зокрема, в наданому прайс-листі від продавця Pure Spices не вказано умови поставки, прайс-листи адресовані безпосередньо конкретному покупцю, що суперечить самій суті прайс-листа як документу для міжнародної торгівлі. Зазначив, що прайс-листи надані не на всі товари, а також подані документи не підтверджують витрат на транспортування, зокрема, відсутні договір на перевезення, заявка до договору та рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг. Пояснив, що довідка № 25 від 12.12.2016 про транспортні витрати видана за вантажне перевезення за межами митної території України та не включає інформації щодо вартості експедиційних послуг за кордоном.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 № 6965 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2017 визначено суддю Катющенка В.П. для розгляду адміністративної справи № 826/20086/16.

Відповідно до ухвали суду від 05.12.2017 адміністративну справу прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до судового розгляду у судове засідання на 01.02.2018.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 01.02.2018 адміністративну справу № 826/20086/16 знято з розгляду призначено наступне судове засідання на 29.03.2018.

15.02.2018 позивачем подано до суду клопотання про уточнення позовних вимог, у якому останній просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 13.12.2016 № 125000013/2016/000199/2 та карту відмови № 125150001/2016/00190;

- зобов`язати Київську митницю ДФС України підготувати висновок про повернення з бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до державного бюджету митних та інших платежів у розмірі: 826,72 грн - ввізного мита; 17129,04 грн - податку на додану вартість; 27260,45 грн - податку на додану вартість у розмірі 7 %.

Також, у вказаному клопотанні позивач просить суд здійснити розподіл судових витрат, які включають сплату судового збору та витрат на правничу (адвокатську) допомогу.

29.03.2018 позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи звіту про виконану адвокатом роботу та докази сплати гонорару за надані послуги.

Представник позивача у судовому засіданні 29.03.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Також у судовому засіданні представник позивача подав заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.03.2018 заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник відповідача подав заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Враховуючи, що учасниками справи заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 11.02.2021 допущено заміну первинного відповідача його правонаступником.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

28.10.2013 між SIA "Elpis" (Латвія) (Продавець) та ТОВ "Елпіс-Україна" (Україна) (Покупець) укладено договір № 771, за умовами якого Продавець продає, а Покупець придбаває сировину для харчової та фармацевтичної промисловості.

Розділом 4 вказаного договору визначено, що товар поставляється на умовах DDU Kiev (Incoterms-2010). Кожна нова партія поставки товару узгоджується сторонами по кількості і строкам відвантаження. Про бажані зміни в поставці партії Продавець інформує Покупця не пізніше 10 днів до введення змін. Датою поставки товару вважається дата його митного оформлення на території України. При відвантаженні товару Продавець забезпечує наявність наступних документів: інвойс, фітосанітарний сертифікат; сертифікат якості; сертифікат походження товару; пакувальний лист.

З метою розмитнення поставленого SIA "Elpis" товару, а саме:

1. "Імбир різаний, сушений "Ginger split", без наповнювачів, не в первинній упаковці - 30 шт. п/п мішків по 40 кг. Всього вага нетто 1200 кг. Дата виготовлення: серпень 2016 року. Термін придатності: 3 роки. Маркування українською мовою на пакувальній тарі з інформацією про назву харчової продукції, найменування виробника, кінцевий термін придатності до споживання, зберігання. Для подальшого використання в харчовій промисловості. Країна походження: СN. Виробник: Touton. Торгівельна марка: Touton".

2. "Календули пелюстки сушені (Calendula Petals), без наповнювачів, нефасовані у мішках різною вагою нетто - 10 п/п мішків. Чиста вага нетто: 106,50 кг. Дата виготовлення: серпень 2016 року. Термін придатності: 3 роки. Маркування українською мовою на пакувальній тарі з інформацією про назву харчової продукції, найменування виробника, кінцевий термін придатності до споживання, зберігання. Для подальшого використання в харчовій промисловості. Країна походження: EG. Виробник: Pure Spises Co. Торгівельна марка: Pure Spises".

3. "Рослини, які використовуються в медицині (лікарська рослинна сировина) не відноситься до наркотичних, психотропних засобів та прекурсорів. Корінь лопуха (Bur dok root), сушений - 34 шт. п/п мішків по 30 кг. Всього вага нетто: 1020 кг. Дата виготовлення: 5 вересня 2016 року. Термін придатності: 2 роки. Виробник: Meison (Lianyungang) Co.Ltd. Торгівельна марка: Meison".

4. "Кориця палички 8 см, не подрібнена та не мелена (Cassia vera AA-8 cm) - 80 гт. картонних коробів по 25 кг. Лат. назва: Cinnamomum aromaticum. Всього вага нетто: 2000 кг. Дата виробництва: липень 2016 року. Термін придатності: 3 роки. Для подальшого використання в харчовій промисловості. Маркування українською мовою на пакувальній тарі з інформацією про назву харчової продукції, найменування виробника, кінцевий термін придатності до споживання, зберігання. Країна походження: ID. Виробник: Korf Food Products. Торгівельна марка: Korf Food".

5. "Шкірки цитрусових, сушені, різані - шкірка апельсина сушена 5*5 мм (Orange Peels) - 315 кг в 9 п/п мішках по 35 кг нетто, не для роздрібної торгівлі. Дата виготовлення: 10 вересня 2016 року. Термін придатності: 2 роки. Маркування українською мовою на пакувальній тарі з інформацією про назву харчової продукції, найменування виробника, кінцевий термін придатності до споживання, зберігання. Країна походження: CN. Виробник: Meison (Lianyungang) Co.Ltd. Торгівельна марка: Meison".

6. "Женьшеню коріння, коріння (субстанція) сушені. Ботанічна назва Radices Ginseng (лікарська рослинна сировина) для виробництва нестерильних лікарських форм; - 25 шт. картонних коробів по 20 кг нетто. Всього вага нетто 500 кг. Р.П. № UA/8816/01/01 від 23.08.2013 до 12.08.2018. Дата виготовлення: 5 вересня 2016 року. Термін придатності: 3 роки. Виробник: China Meheco Corporation, China, № 18 Guangming Zhongjie, Chongwen District, Beijing, 100061, China. Торгівельна марка: China Meheco Corporation".

7. "Мускатний горіх (Nutmeg), цілий, не в первинній упаковці, для промислової переробки в харчовій промисловості, без ГМО, кількість - 10 п/п мішків по 30 кг нетто. Всього вага нетто - 300 кг. Дата виготовлення: травень 2016 року. Термін придатності: 2 роки. Маркування українською мовою на пакувальній тарі з інформацією про назву харчової продукції, найменування виробника, кінцевий термін придатності до споживання, зберігання. Виробник: Schwab Gmbh. Країна виробництва: ID. Торгівельна марка: Schwab".

8. "Насіння пажитника (гуньба) (для подальшого використання в харчовій промисловості (не для сівби), (Fenugreek seeds) - 40 шт. п/п мішків по 25 кг нетто. Всього вага нетто 1000 кг. Дата виготовлення: вересень 2016 року. Термін придатності: 3 роки. Маркування українською мовою на пакувальній тарі з інформацією про назву харчової продукції, найменування виробника, кінцевий термін придатності до споживання, зберігання. Країна походження: IN. Виробник: Jalaram Agriexports Pvt.Ltd. Торгівельна марка: Jalaram Agriexports".

9. "Насіння фенхелю сушене (Fennel seeds), не подрібнене та не мелене, без будь-якої подальшої обробки, не в первинній упаковці - 20 шт. п/п мішків по 25,20 кг нетто. Всього вага нетто 504 кг. Дата виготовлення: жовтень 2016 року. Термін придатності: 3 роки. Маркування українською мовою на пакувальній тарі з інформацією про назву харчової продукції, найменування виробника, кінцевий термін придатності до споживання, зберігання. Для подальшого використання в харчовій промисловості. Країна походження: EG. Виробник: Pure Spises Co. Торгівельна марка: Pure Spises".

10. "Тим`ян лист сушений (чебрець) подрібнений (Herba Thymi), без будь-якої подальшої обробки, не в первинній упаковці - 12 шт. п/п мішків різною вагою нетто. Всього вага нетто 300 кг. Дата виготовлення: жовтень 2016 року. Термін придатності: 3 роки. Маркування українською мовою на пакувальній тарі з інформацією про назву харчової продукції, найменування виробника, кінцевий термін придатності до споживання, зберігання. Для подальшого використання в харчовій промисловості. Країна походження: EG. Виробник: Pure Spises Co. Торгівельна марка: Pure Spises".

11. "Томатний порошок, сушений, виготовлений подрібненням томатів (помідор), без будь-якої подальшої обробки (Tomato powder) - 75 шт. картонних коробів по 20 кг нетто. Всього вага нетто 1500 кг. Дата виготовлення: 13 лютого 2016 року. Термін придатності: 2 роки. Маркування українською мовою на пакувальній тарі з інформацією про назву харчової продукції, найменування виробника, кінцевий термін придатності до споживання, зберігання. Для подальшого використання в харчовій промисловості. Країна походження: CN. Виробник: Cofco Tunhe Co.Ltd. Торгівельна марка: Cofco Tunhe", 12.12.2016 позивач подав до відповідача митну декларацію № 125150001/2016/709935 .

Одночасно з указаною митною декларацією декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товарів та відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України було подано до відповідача наступні документи:

- міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 216040 від 02.12.2016;

- калькуляцію транспортних витрат № 25 від 12.12.2016;

- рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця № 66/2016 від 25.10.2016;

- рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця № F0461120 від 12.09.2016;

- рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця № MS16/667 від 22.09.2016;

- рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця № MS16/676 від 08.11.2016;

- рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця № SН1016-20 від 21.10.2016;

- рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця № SМН16150 від 11.09.2016;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 09.09.2016;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 15.09.2016;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 15.10.2016;

- рахунок-фактура (інвойс) № 1601970 від 02.12.2016;

- зовнішньоекономічний договір № 771 від 28.10.2013;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору № 133 від 01.12.2016;

- доповнення до зовнішньоекономічного від 04.06.2016;

- договір № СО 16/09-09 від 09.09.2016;

- договір № MS 16/09-12 від 12.09.2016;

- договір № MS 16/10-18 від 18.10.2016;

- договір № РS 16/10-04 від 04.10.2016;

- договір № ТS 16/07-21 від 21.07.2016;

- договір від 12.10.2016;

- договір про надання послуг митного брокера № 73 від 10.04.2014;

- інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару № 2730 від 02.12.2016;

- інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару № 2730 від 02.12.2016;

- інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 02.12.2016;

- декларацію про походження товару № 3105 від 02.12.2016;

- сертифікат якості від 09.09.2016;

- копію митної декларації країни відправлення № 16LV4954 від 02.12.2016;

- копію митної декларації країни відправлення № 16LV5057 від 02.12.2016;

- відомості про включення товарів до державного реєстру лікарських засобів № UA/8816/01/01 від 23.08.2013.

Додатково до вказаних документів декларантом були надані відповідачу договір на перевезення та заявку до нього; нову довідку про транспортні витрати за № 25 від 12.12.2016.

За результатами здійснення аналізу супровідних документів, поданих разом з вказаною митною декларацією, Київською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 13.12.2016 № 125000013/2016/000199/2.

Мотивуючи рішення відповідач зазначив, що подані документи містять розбіжності, зокрема, в наданому прайс-листі від продавця Pure Spises не вказано умови поставки, прайс-листи надані не на всі товари, а також подані документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, зокрема, витрати на транспортування (відсутні договір на перевезення, заявка до договору та рахунок на транспортно-експедиторські послуги), довідка № 25 від 12.12.2016 про транспортні витрати видана за вантажне перевезення за межами митної території України та не включає інформації щодо вартості експедиційних послуг за кордоном, тому відповідно до частини другої статті 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

З метою усунення виявлених розбіжностей та підтвердження числових складових митної вартості від декларанта було витребувано відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 53, статей 54, 57 МК України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні. Однак, декларантом надано додаткові документи не у повному обсязі (надано договір на перевезення та заявку до договору). При цьому, надані додатково документи не усувають виявлені розбіжності та не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість, оскільки містять додаткові розбіжності, зокрема, заявка № 15 від 02.12.2016 містить посилання на компанію "Альта Груп Україна", яка не має відношення до зазначеної поставки товару; надано нову довідку про транспортні витрати під тим же номером та від тієї ж дати, що і попередня (№ 25 від 12.12.2016), однак з іншою інформацією.

Отже, подані декларантом основні та додаткові документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини другої статті 58 МК України.

У зв`язку з викладеним, посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини четвертої статті 57 МК України. За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору; методи 2в та 2г не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів.

Митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості товару на підставі наступних джерел інформації:

товар № 1 - митна декларація від 22.11.2016 № 100250006/2016/186540 (рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 5,02 USD/кг);

товар № 2 - митна декларація від 17.11.2016 № 125140002/2016/656396 (рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 2,92 USD/кг);

товар № 6 - митна декларація від 08.11.2016 № 125150001/2016/708522 (рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 64,00 USD/кг);

товар № 7 - митна декларація від 23.06.2016 № 125150001/2016/704268 (рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 10,85 USD/кг);

товар № 9 - митна декларація від 06.09.2016 № 125150001/2016/706307 (рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 1,6 USD/кг);

товар № 10 - митна декларація від 01.12.2015 № 807100001/2015/4632, від 01.04.2016 № 205070000/2016/11524 (рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 2,07 USD/кг);

товар № 11 - митна декларація від 25.05.2016 № 125150001/2016/703561 (рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 3,61 USD/кг).

На підставі вказаного рішення Київською митницею ДФС було відмовлено позивачу у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125150001/2016/00190.

Так, різниця між сумою митних платежів була внесена позивачем в якості грошової застави з метою випущення товарів у вільний обіг.

Поряд з цим, незгода позивача з діями відповідача та прийнятими рішеннями про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення обумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 МК України).

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно зі статтею 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

За приписами частин першої та другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами частин другої - п`ятої статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною другою статті 58 МК України.

Так, відповідно до вказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що МК України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Наведене відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Також, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно положень частини четвертої статті 53 МК України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до частин першої, другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої цієї статті МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості (пункти 1, 2 частини п`ятої статті 54 МК України).

Пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина перша статті 55 МК України).

Аналізуючи наведені положення МК України суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визнання митної вартості.

Контролюючий орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

При цьому, у разі якщо документи, подані декларантом, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, у відповідності до вимог митного законодавства, для підтвердження заявленої митної вартості товару, подано до контролюючого органу всі необхідні для цього документи, які підтверджують ціну товарів, зазначених у кожній декларації.

Поряд з цим, під час митного оформлення ввезеного товару відповідач встановив, що у наданому прайс-листі від продавця Pure Spises не вказано умови поставки, прайс-листи надані не на всі товари, а також подані документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, зокрема, витрати на транспортування (відсутні договір на перевезення, заявка до договору та рахунок на транспортно-експедиторські послуги), довідка № 25 від 12.12.2016 про транспортні витрати видана за вантажне перевезення за межами митної території України та не включає інформації щодо вартості експедиційних послуг за кордоном.

Поряд з цим, суд акцентує увагу на тому, що прайс-лист не може містити умов поставки.

В інвойсі № 1601970 від 02.12.2016 вказано, що поставка здійснюється на умовах FCA Riga, місце навантаження: вул. Ранкас, 4, LV-1005, м. Рига, Латвія.

При цьому, під час митного оформлення товару поза увагою відповідача залишилась специфікація від 01.12.2016 № 133, відповідно до якої поставка товару здійснюється на умовах FCA Riga.

Так, за визначенням Інкотермс 2010 FCA - термін "франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Цей термін може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення.

Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на вимогу митного органу було подано договір на перевезення вантажів від 05.01.2016 № 4 та довідку від 12.12.2016 № 25.

При цьому, суд звертає увагу, що витрати щодо перевезення товару були покладені на позивача, відповідно останні жодним чином не впливали на числове визначення митної вартості товару заявленого до митного оформлення і не позбавляють позивача права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту).

Слід також звернути увагу на те, що наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Враховуючи, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про існування достатніх підстав для виникнення обґрунтованого сумніву у відповідача щодо вартості імпортованого товару. Представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані декларантом основні документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

У даній справі судом також не встановлено існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Крім того, суд враховує, що відповідачем не обґрунтовано, які саме обставини мали бути підтверджені додатково витребуваними у позивача документами. В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів не визначено, які саме показники (складові) митної вартості не підтверджено документально та викликали сумнів у контролюючого органу, та стали причиною неможливості застосування першого методу.

Такі дії відповідача є порушенням частини сьомої статті 54 Митного кодексу України, відповідно до якої у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Пунктом 3.15 розділу 3 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур визначено, що митна служба вимагає представлення оригіналу декларації на товари і тільки мінімально необхідної кількості копій.

Таким чином, значення вартості страхування в даному випаду не потребують додаткового обґрунтування.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вказані відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів недоліки не впливають на числове визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення і не позбавляють позивача права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.

Враховуючи викладене у сукупності, суд констатує, що відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом, що є підставою для скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 13.12.2016 № 125000013/2016/000199/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № 125150001/2016/00190.

Поряд з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення з бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до державного бюджету митних та інших платежів, з огляду на наступне.

За змістом частин першої, третьої статті 301 МК України (у редакції, чинній на момент вирішення даної справи) повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктами 1-3 розділу ІІІ Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 N 643 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 25.10.2019 N 454), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за N 976/30844, повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня їх виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу України, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Платник податків подає до митниці Держмитслужби заяву довільної форми в паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі за допомогою засобів ІТС Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі через систему електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Граничні строки для подання заяви підлягають продовженню керівником митниці Держмитслужби (його заступником) за письмовим запитом платника податків у випадках, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

У заяві зазначаються: сума коштів до повернення за кожним видом митних, інших платежів та пені; причини виникнення такої суми коштів; найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); напрям перерахування суми коштів: на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на єдиний рахунок або на відповідний депозитний рахунок митниці Держмитслужби; на банківський рахунок (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачено суми митних платежів.

До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці Держмитслужби, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

З аналізу наведених положень вбачається, що повернення сум відповідних митних платежів здійснюється на підставі заяви платника податків.

У свою чергу, подання позивачем такої заяви до митного органу можлива виключно після набрання законної сили даним рішенням суду.

Враховуючи, що заявлена вимога є передчасною, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закону № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано до матеріалів справи: договір від 01.02.2018 № 01-02/18 про надання правової допомоги; звіти про виконану роботу; платіжне доручення від 02.03.2018 № 14515.

За умовами договору від 01.02.2018 № 01-02/18, укладеного між адвокатом Демченко М.С. та ТОВ "Елпіс-Україна", гонорар за весь обсяг робіт згідно даного договору складає 5000,00 грн. Оплата здійснюється згідно виставлених рахунків адвокатом в національній валюті України в безготівковій формі на розрахунковий рахунок адвоката.

Суд звертає увагу, що звіти про виконану роботу складені одноособово адвокатом, при цьому, вказані звіти не містять інформації про прийняття таких робіт ТОВ "Елпіс-Україна".

Також, матеріали справи не містять виставленого адвокатом рахунку ТОВ "Елпіс-Україна" на оплату гонорару.

Крім того, жоден зі звітів не містить кількості витраченого часу адвокатом на виконання відповідних робіт.

Також суд звертає увагу, що представник позивача - адвокат Демченко М.С. отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі Рішення Ради адвокатів міста Києва від 21.12.2017 № 5 й до цього часу представляла інтереси на підставі довіреності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн не підтверджені достатніми доказами, що унеможливлює здійснення оцінки співмірності наданих послуг зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (03191, м. Київ, вул. Василя Касіяна, 2/1, ідентифікаційний код 32956789) задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 13.12.2016 № 125000013/2016/000199/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № 125150001/2016/00190.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8а, ідентифікаційний код 43337359) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (03191, м. Київ, вул. Василя Касіяна, 2/1, ідентифікаційний код 32956789) 3200,00 грн сплаченого судового збору.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко