Справа № 640/1908/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

11 лютого 2021 року м. Київ № 640/1908/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

Громадської спілки «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами»

до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Громадської спілки «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» (далі по тексту - позивач), адреса: 02002, місто Київ, вулиця А. Аболмасова, будинок 5, прим. 5, офіс 11, email: до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства (далі по тексту - відповідач), адреса: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, яка полягала у незатвердженні наказом міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства рішення комісії з акредитації організацій колективного управління від 17 грудня 2020 року;

- зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства видати наказ, яким затвердити зазначене рішення комісії з акредитації організацій колективного управління від 17 грудня 2020 року, відповідно до якого Громадська спілка «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» визначена акредитованою організацією колективного управління в сфері: «публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів», а також внести інформацію в Реєстр організацій колективного управління про те, що Громадська спілка «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» є акредитованою організацією колективного управління в сфері «публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до аудіовізуальних творів»;

- відшкодувати Громадській спілці «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» шляхом стягнення з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства 5 180 840,00 грн, яка обумовлена бездіяльністю Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, що полягала в ухиленні від видання наказу на затвердження рішення комісії з акредитації організацій колективного управління від 17 грудня 2020 року, відповідно до якого Громадська спілка «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» визначена акредитованою організацією колективного управління в сфері «публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів».

Підставою позову стала протиправна бездіяльність з боку суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

09 лютого 2021 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом

- заборони відповідачу вчиняти дії, які матимуть наслідком скасування або зміну результатів конкурсу в сфері «публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до аудіовізуальних творів», в якій було визначено Громадську спілку «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» акредитованою організацією колективного управління, що знайшло своє відображення в Рішенні комісії з акредитації організацій колективного управління від 17 грудня 2020 року;

- заборони відповідачу вчиняти дії, наслідком яких може бути визначення іншої організації колективного управління акредитованою в сфері «публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до аудіовізуальних творів», в якій Рішенням комісії з акредитації організацій колективного управління від 17 грудня 2020 року було визначено акредитованою Громадську спілку «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами».

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивача послався на те, що Рішенням про акредитацію організації колективного управління Громадська спілка «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» позивача, як організацію колективного управління, акредитовано у сфері розширеного колективного управління «публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до аудіовізуальних творів».

Проте, вказане рішення не затверджено наказом відповідача, як того вимагає чинне законодавство, що, на думку представника позивача, може ускладнити або унеможливити реалізацію позивачем свого права набути статус акредитованої організації колективного управління, оскільки відповідач може скасувати або змінити результати конкурсу проведеного комісією з акредитації та/або оголосити та провести новий конкурс у вказаній вище сфері.

Крім того, у заяві про забезпечення позову представник позивача послався на наявність очевидних ознак протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у незатвердження рішення комісії, прийнятого за результатами конкурсу.

Вказані обставини стали підставою для звернення з заявою про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача посилається на наявність очевидних ознак протиправної бездіяльності відповідача в частині незатвердження результатів конкурсу із визначення акредитованої організації колективного управління в сфері «публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до аудіовізуальних творів», що може призвести до того, що відповідач скасує результати проведеного конкурсу та призначить новий конкурс, або змінить результати конкурсу, що, в свою чергу, ускладнить або унеможливить реалізацію прав позивача на набуття статусу акредитованої організації колективного управління.

Тобто, вимоги позивача вжити обраних ним заходів забезпечення позову обумовлені припущеннями позивача щодо можливих дій відповідача в майбутньому.

Суд зазначає, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах позивача про наявність очевидних ознак протиправної бездіяльності відповідача, а також не може грунтуватись на припущеннях позивача щодо вчинення відповідачем дій в майбутньому, які можуть порушити права та інтереси позивача.

Відтак, на переконання суду, представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника Громадської спілки «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник