Справа № 360/4187/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4187/20

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чернявської Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Шляхтун М.М.

та

представників сторін:

від позивача - Малихіна В.В. (довіреність від 06.01.2021 № 06/01/21,

свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю

від 01.03.2019 № 000211)

Яковлєва О.І. (Статут ПрАТ «Луганськ-Авто»,

витяг з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ від 02.11.2020)

від відповідача - Кочеткова А.Т. (витяг з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ від 02.11.2020)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто»

до Головного управління ДПС у Луганській області

про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач), в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 09 листопада 2020 року б/н (т. 1 арк. спр. 122-130) позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення Головного управління ДПС у Луганській області від 05 жовтня 2020 року № 6927/10/12-35-50 про відмову у прийнятті податкової декларації;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Луганській області прийняти у Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік за земельну ділянку, розташовану в м. Лисичанську Луганської області, про зменшення зобов`язань в сумі 111520,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 жовтня 2020 року позивачем до Лисичансько-Попаснянського управління Головного управління ДПС у Луганській області подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік від 30 вересня 2020 року за земельну ділянку, розташовану в м. Лисичанську Луганської області, про зменшення зобов`язань в сумі 111520,57 грн.

09 жовтня 2020 року рекомендованим поштовим відправленням позивач від Головного управління ДПС у Луганській області отримав повідомлення від 05 жовтня 2020 року № 6927/10/12-35-50 про відмову у прийнятті податкової декларації у зв`язку з зазначенням обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період, що уточнюється» (пункт 48.3 статті 48 Податкового кодексу України), оскільки відповідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України закінчився строк давності.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними відповідачем в оскаржуваному повідомленні, вважає їх безпідставними та такими, що порушують права позивача, з таких підстав.

19 лютого 2014 року позивачем до контролюючого органу подано звітну податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № , відповідно до якої підприємством визначено до сплати грошові зобов`язання з земельного податку на 2014 рік у загальному розмірі 170498,46 грн.

За період з червня 2014 року по січень 2015 року у позивача утворився податковий борг з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 111520,57 грн. З метою стягнення вказаної суми в судовому порядку, відповідач звернувся до суду із відповідним адміністративним позовом. Постановою від 25 травня 2015 року у справі № 812/281/15 Луганський окружний адміністративний суд задовольнив адміністративний позов податкового органу про стягнення з позивача податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 111520,57 грн. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 111520,57 грн відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 серпня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державної податкової інспекції відмовлено. Таким чином, 08 липня 2015 року рішення суду у справі № 812/281/15 набрало законної сили.

23 липня 2019 року листом від 10 липня 2019 року № 6524/10-12-32-52-07-07 відповідач повідомив позивача про наявність податкового боргу у сумі 1145902,53 грн, у зв`язку з чим просив надати перелік майна для оформлення податкової застави.

Враховуючи, що у позивача обліковується інша сума заборгованості, листом від 31 липня 2019 року № 15 позивач запропонував відповідачу надати детальну розшифровку вказаного податкового боргу. У відповідь листом від 06 серпня 2019 року № 7348/10-12-32-52-07-07 відповідач повідомив, що податковий борг позивача з орендної плати з юридичних осіб на території м. Лисичанськ складає 182385,73 гри.

Листом від 28 серпня 2019 року б/н позивач звернув увагу відповідача, що згідно з даними бухгалтерського обліку позивача обліковується інша сума заборгованості, до якої не включена заборгованість по об`єктах, розташованих в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснювали та не здійснюють свої повноваження, та яка не списана податковим органом. Цим же листом позивач звернувся з пропозицією до відповідача щодо проведення звірки існуючого податкового боргу, проте, листом від 27 вересня 2019 року № 647/10/12-32-52-08 відповідач повідомив, що для звірки по податках і зборах Приватне акціонерне товариство «Луганськ-Авто» має можливість скористатися Електронним кабінетом.

Скориставшись Електронним кабінетом, позивач з`ясував, що усі платежі з орендної плати з юридичних осіб, які він сплачував у 2017-2019 роках як поточні платежі, безпідставно спрямовані відповідачем на погашення податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб, що виникла за період з червня 2014 року по січень 2015 року, у розмірі 111520,57 грн, та про заборону стягнення якої існує судове рішення по справі № 812/281/15.

30 жовтня 2019 року позивач направив відповідачу заяву за № 42 про списання безнадійного податкового боргу в розмірі 111520,57 грн з викладенням обставин виникнення цього боргу. Проте, листом від 29 листопада 2019 року № 2266/10-12-32-52-08 відповідач безпідставно відмовив у задоволенні цієї заяви, що й стало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності у відмові в списанні безнадійного податкового боргу та зобов`язання прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу.

Лише 29 січня 2020 року позивачу стало відомо, що йому необхідно подати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до звітної податкової декларації з плати за землю від 19 лютого 2014 року.

Позивач вважає, що з 23 липня 2019 року, після отримання інформації про наявний податковий борг в сумі 1145902,53 грн, він фактично дізнався про порушення своїх законних прав. Тому позивач в межах строку, передбаченого пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, подав до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію за землю за 2014 рік про зменшення зобов`язань в сумі 111520,57 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Головне управління ДПС у Луганській області адміністративний позов не визнало, про що 07 грудня 2020 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 50068/2020 подало відзив на позовну заяву від 07 грудня 2020 року за № 7220/9/12-32-05-00-29, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (т. 1 арк. спр. 140-143).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу) платник самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21 грудня 2016 року № 1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», згідно з яким підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України було доповнено пунктом 38.7, відповідно до якого «не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС), плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території, та за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб». Перебуваючи на обліку в Старобільській об`єднаній державній податковій інспекції, як платник окремих податків, а саме орендної плати з юридичних осіб, позивач скористався правом звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки та подав до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до податкової декларації з плати за землю за 2014 рік від 04 жовтня 2016 року, яким зменшив собі податкове зобов`язання за період червень - грудень 2014 року до «0». Отже, твердження позивача, що йому стало відомо про необхідність подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 19 лютого 2014 року (по м. Лисичанську) лише 29 січня 2020 року, відповідач вважає необґрунтованими та неправдивими. Враховуючи зазначене, контролюючим органом було обґрунтовано відмовлено у прийнятті уточнюючої податкової декларації за 2014 рік.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, позивачем подана відповідь на відзив від 15 грудня 2020 року б/н (т. 1 арк. спр. 186-193), відповідачем заперечення від 29 грудня 2020 року № 7893/9/12-32-05-00-29 (т. 2 арк. спр. 87-89).

Ухвалою від 02 листопада 2020 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» до Головного управління ДПС у Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху (т. 1 арк. спр. 116-117).

Ухвалою від 16 листопада 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі судом вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання (т. 1 арк. спр. 133-135).

Ухвалою від 23 грудня 2020 року у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» про витребування доказів у справі відмовлено (т. 2 арк. спр. 82-84).

Ухвалою від 13 січня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 360/4187/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії на тридцять днів (т. 2 арк. спр. 93).

Ухвалами від 14 січня 2021 року:

- відмовлено Приватному акціонерному товариству «Луганськ-Авто» у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (т. 2 арк. спр. 100-101);

- закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 04 лютого 2021 року о 13 год. 15 хв. (т. 2 арк. спр. 102).

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Приватне акціонерне товариство «Луганськ-Авто» (ідентифікаційний код 03112828, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 2-А) зареєстровано як юридична особа, як платник податків перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Луганській області, Сєвєродонецьке управління, ДПІ у м. Сєвєродонецьку (м. Сєвєродонецьк), основним видом діяльності є 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02 листопада 2020 року, та здійснює свою діяльність на підставі статуту (т. 1 арк. спр. 25-45, 105-110).

На виконання вимог пункту 49.1 статті 49, пункту 54.1 статті 54, пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України Приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області подано звітну податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік від 19 лютого 2014 року № (т. 1 арк. спр. 15-17, 172-174).

Відповідно до звітної податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік від 19 лютого 2014 року № позивачем нараховано податкове зобов`язання з орендної плати за землю на 2014 рік в загальній сумі 170498,46 грн, з розбивкою річної суми за місяцями: січень листопад 14208,20 грн щомісяця, грудень 14208,26 грн.

01 жовтня 2020 року Приватним акціонерним товариством «Луганськ-Авто» згідно з абзацом першим пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України до Головного управління ДПС у Луганській області, Лисичанське управління, ДПІ у м. Лисичанську (м. Лисичанськ), подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік від 30 вересня 2020 року, якою нараховано до зменшення податкове зобов`язання з орендної плати за землю з 01 травня 2014 року на загальну суму 111520,57 грн (т. 1 арк. спр. 18-21, 22).

Повідомленням про відмову у прийнятті податкової декларації від 05 жовтня 2020 року за № 6927/10/12-32-50 Головне управління ДПС у Луганській області повідомило Приватному акціонерному товариству «Луганськ-Авто», що за результатами перевірки наявності та достовірності обов`язкових реквізитів (пункт 48.3 статті 48 та пункт 49.8 статті 49 Податкового кодексу України) податкова декларація з плати за землю за 2014 рік з типом звітного періоду «уточнюючий», яка була надана 01 жовтня 2020 року, вважається неподаною у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «звітний (податковий період), що уточнюється» (пункт 48.3 статті 48 Податкового кодексу України), оскільки відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України закінчився строк давності (т. 1 арк. спр. 23).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Питання подання податкової декларації до контролюючих органів врегульовані статтею 49 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до абзацу першого пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Згідно з пунктом 49.12 статті 49 Податкового кодексу України у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право:

подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання (підпункт 49.12.1);

оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу (підпункт 49.12.2).

Пункт 56.1 статті 56 Податкового кодексу України регламентує, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом (пункт 49.13 статті 49 Податкового кодексу України).

Абзацом першим пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України (тут і надалі посилання на норми Податкового кодексу України наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно з абзацом першим пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Строк давності у 1095 днів для подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, визначений пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, є присічним і Податковим кодексом України поновлення (продовження) такого строку не передбачено.

Таким чином, враховуючи пропуск позивачем присічного строку у 1095 днів для подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік від 19 лютого 2014 року № та неможливість поновлення такого строку, суд дійшов висновку про правомірність повідомлення Головного управління ДПС у Луганській області про відмову у прийнятті податкової декларації від 05 жовтня 2020 року за № 6927/10/12-32-50 з підстав закінчення строку давності, визначеного пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Отже, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації та зобов`язання прийняти уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік за земельну ділянку, розташовану в м. Лисичанську Луганської області, про зменшення зобов`язань в сумі 111520,57 грн належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2102,00 грн. Тобто, за одну вимогу немайнового характеру юридична особа мала сплатити судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону № 3674-VI).

Системний аналіз частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою немайнового характеру (аналогічну правову позицію щодо сплати судового збору висловлено у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року по справі № П/800/559/16 (№ рішення в ЄДРСР 65680258), постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року по справі № 800/473/17 (№ рішення в ЄДРСР 72525464) та постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 640/21330/18 (номер рішення в ЄДРСР 85613193) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СКС» до Державної фіскальної служби України, Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної та зобов`язання ДФС зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну.

Позивачем в позовній заяві заявлено одну вимогу немайнового характеру. Отже, позивач мав сплатити судовий збір за подання даного позову в сумі 2102,00 грн.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4204,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 21 жовтня 2020 року № 888 на суму 2102,00 грн і платіжним дорученням від 05 листопада 2020 року № 901 на суму 2102,00 грн (т. 1 арк. спр. 10, 131).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 2102,00 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону 3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн за позовними вимогами про визнання протиправним та скасування повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації та зобов`язання прийняти уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік за земельну ділянку, розташовану в м. Лисичанську Луганської області, про зменшення зобов`язань в сумі 111520,57 грн, у задоволенні яких судом відмовлено, за правилами статті 139 КАС України покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 91, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» (ідентифікаційний код 03112828, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 2-А) до Головного управління ДПС у Луганській області (ідентифікаційний код 43143746, місцезнаходження: 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України повне рішення суду складено 15 лютого 2021 року.

Суддя Т.І. Чернявська