Справа № 480/1350/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.О. Бондар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 р. Справа № 480/1350/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2020, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 17.06.20 по справі № 480/1350/20

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30 червня 2018 року № 22923-00-1811 та № 22922-00-1811, від 30 червня 2019 року № 9-1811 та № 9-1811.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями йому визначено до сплати податкові зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018-2019 роки, за відсутності даних в Державному земельному кадастрі щодо наявності у власності (користуванні) позивача земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка не сформована, її реєстрацію в державному земельному кадастрі не проведено. Оскільки у позивача немає у власності або користуванні земельної ділянки, він просить суд скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головне управління ДПС у Сумській області від 30 червня 2018 року № 22923-00-1811 та № 22922-00-1811, від 30 червня 2019 року № 9-1811 та № 9-1811.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області () суму судового збору в розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що оскільки ОСОБА_1 , як власник 7/9 частин будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,017 га - для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, а також має земельну ділянку площею 0,043 га - для ведення особистого селянського господарства, тому повинен сплачувати земельний податок за ці земельні ділянки з 01.01.2000, тобто дати реєстрації 7/9 частин будинку.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до протокольної ухвали від 02.02.2021 у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано до суду апеляційної інстанції клопотання про заміну первісного відповідача по справі - Головного управління ДПС у Сумській області () на Головне управління ДПС у Сумській області (код ЄДРПОУ ВП 43), яке підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» визначено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, в тому числі Головне управління ДПС у Сумській області ().

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 та наказу ДПС України від 30.09.2020 №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", положення про Головне управління ДПС у Полтавській області, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 №643, Головне управління ДПС у Сумській області (код ЄДРПОУ ВП 43995469) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України, є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Сумській області ().

Частиною 1 ст. 52 КАС України передбачено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про заміну відповідача у справі задовольнити та замінити Головне управління ДПС у Сумській області () на правонаступника - Головне управління ДПС у Сумській області (код ЄДРПОУ ВП 43995469).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДФС у Сумській області винесені податкові повідомлення-рішення від 30.06.2018:

- № 22923-00-1811, про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 31,82 грн;

- № 22922-00-1811, яким позивача зобов`язано сплатити земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 3,32 грн.

Головним управлінням ДФС у Сумській області винесені податкові повідомлення-рішення від 30.06.2019:

- № 9-1811, яким позивача зобов`язано сплатити земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 31,82 грн;

- № 9-1811, яким зобов`язано сплати земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 2,77 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є ані власником, ані землекористувачем земельної ділянки, на яку податковим органом нараховане земельний податок, а тому в розумінні п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України не є платником земельного податку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК), Земельним кодексом України (далі - ЗК), Цивільним кодексом України (далі - ЦК).

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до статті 269 ПК України платниками земельного податку є (а) власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та (б) землекористувачі.

Об`єктом оподаткування земельним податком згідно з положеннями статті 270 ПК України є (а) земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та (б) земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 ПК України).

Згідно з пунктом 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Отже платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку або користування.

Особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені Земельним кодексом України.

Згідно з ч.ч. 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (стаття 124 ЗК України).

Таким чином, нарахування земельного податку здійснюється контролюючим органом виключно на підставі даних Державного земельного кадастру, в якому міститься інформація про земельну ділянку, як об`єкт цивільних прав.

Верховний Суд в постанові від 13.12.2018 у справі № 805/1221/17 висловив правову позицію, згідно якої за статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 ЦК.

Верховний Суд також зазначив, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника у різні періоди часу був пов`язаний з різними подіями, а саме, до 01 січня 2015 року обов`язок виникав з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці, а після 01 січня 2015 року - з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 з 16.05.2002 володіє 7/9 будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2019 №192212900 вбачається, що у власності або користуванні ОСОБА_1 відсутні будь-які земельні ділянки (а.с.12-13).

За змістом листа відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 31.01.2020 №74/111-20 в Державному земельному кадастрі відсутні дані щодо наявності у власності (користуванні) позивача земельної ділянки, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка не сформована, її реєстрацію в державному земельному кадастрі не проведено (а.с.11).

З листа Тростянецької міської ради від 29.01.2020 № 162 вбачається, що земельна ділянка, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в комунальній власності Тростянецької міської ради та в приватну власність користування не передавалась (а.с.14).

Враховуючи, що підставою для нарахування земельного податку є виключно дані Державного земельного кадастру, відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення нарахування грошового зобов`язання за платежем земельний податок за дві земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, податковим органом не надано доказів того, яка саме земельна ділянка розташована під частиною будинку позивача і якої площі, а яка є присадибною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги, які є аналогічними доводам, викладеним представником відповідача у відзиві на позовну заяву, вищенаведених висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції, що Головне управління ДПС у Сумській області, як суб`єкт владних повноважень, не довело правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням вищевказаних чинних норм Податкового та Земельного кодексів, а також правової позиції Верховного Суду, посилання відповідача на власну інформаційну базу даних та на ту обставину, що позивач є власником 7/9 частин житлового будинку, як на підстави нарахування земельного податку, є помилковими.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 по справі № 480/1350/20 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий