Справа № 480/1730/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 р.Справа № 480/1730/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, повний текст складено 16.03.20 року по справі № 480/1730/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.01.2019 № та № .

Свої вимоги мотивує тим, що він через довірену особу придбав у Литовській Республіці вживаний автомобіль марки «RENAULT», модель «МЕGANE». Під час митного оформлення транспортного засобу митним брокером була подана митна декларація UA №205090/2018/051809 від 03.07.2018, згідно якої розмитнення автомобіля відбулося за резервним методом. При цьому, митна вартість автомобіля була вказана в розмірі 3500 EUR. На вказаних умовах Волинська митниця ДФС розмитнила транспортний засіб. Проте, Головним управлінням ДФС у Сумській області у період з 26 по 28 грудня 2018 року була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання законодавства державної митної справи під час митного оформлення товару за МД від 03.07.2018 UA №205090/2018/051809, за результатами якої складено акт від 02.01.2019.

Згідно висновків акту податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 1 ст.377 Митного кодексу України внаслідок чого донараховане ввізне мито в сумі 4793,56грн., а також порушення вимог п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України внаслідок чого донараховано податку на додану вартість в сумі 10545,84 грн. Підставою донарахувань зазначено експорту декларацію Литовської Республіки, рахунок від 30.06.2018 на суму 5300 EUR та квитанцію від 30.06.2018 про сплату 5300 EUR, які отримані податковим органом від митних органів Литовської Республіки.

На думку позивача, у Головного управління ДПС у Сумській області не було законних підстав для проведення перевірки, визначених Податковим кодексом України, а тому наслідки незаконної перевірки є протиправними. Також посилання відповідача на копії документів митних органів Литовської Республіки є безпідставним, оскільки вони не доводять факту придбання автомобіля позивачем за 5300 EUR, що підтверджується рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 01.03.2019 в адміністративній справі №163/165/19, залишеного без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019, згідно якого закрито провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2020р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.01.2019 № та № відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам діючого законодавства, та таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та невірним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає безумовному скасуванню. Вказує, що ціна транспортного засобу була визначена довіреною особою ОСОБА_2 , що в свою чергу підтверджується інвойсами. Отримані від митних органів Литовської Республіки документи самі по собі не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості Апелянта у порушенні податкового законодавства та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та вартості товару, хоча б зважаючи на той факт, що дії вчиняла довірена особа ОСОБА_2 . Доказів підробки, незаконності отримання товаросупровідних документів, поданих до митного контролю не надано, вказані документи недійсними у встановленому Цивільним кодексом України порядку не визнані. Контролюючим органом не встановлена дійсна участь в досліджуваних подіях продавця транспортного засобу. Вказує, що в судовому порядку, був встановлений той факт, що позивачем правильно була визначена митна вартість транспортного засобу марки «RENAULT», модель «MEGANE». Рішенням Любомльського районного суду по справі № 163/165/19 адміністративний позов ОСОБА_3 до Волинської митниці ДФС задоволено в повному обсязі, постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа B.C. від 09.01.2019 р. в справі про порушення митних правил № 6381/20500/10 про притягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 46018,20 грн., визнано протиправною і скасовано. Також посилається на те, що податкові-повідомлення рішення № від 18.01.2019 року та № від 18.01.2019 p., є незаконними, оскільки вони були винесені передчасно, без додержання процедури передбаченої Податковим кодексом України, що в свою чергу порушило права апелянта. Посилається на рішення Верховного Суду від 03.04.2018р. у справі № К/9901/593/17. Враховуючи вищевикладене, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 по справі № 480/1730/19 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.01.2019 № та № задовольнити в повному обсязі.

Також від позивача, ло суду надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи завірених належним чином копій документів по справі.

Від Головного управління ДПС у Сумській області, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не погоджується з висновками і доводами викладеними в апеляційній скарзі.

Також Головним управлінням ДПС у Сумській області подано до суду клопотання про заміну сторони відповідача по справі, в якому просило замінити відповідача - Головне управління ДПС у Сумській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Сумській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи встановлені обставини та викладені правові норми колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави, передбачені ст. 52 КАС України, для заміни Головного управління ДПС у Сумській області на суб`єкта владних повноважень, який представляє інтереси органів ДПС України - Головне управління ДПС у Сумській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43995469), як правонаступника.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 через довірену особу ОСОБА_2 придбав у Литовській Республіці бувший у використанні автомобіль марки «RENAULT», модель «МЕGANE», 2014 року виготовлення. Під час митного оформлення транспортного засобу митним брокером була подана митна декларація UA №205090/2018/051809 від 03.07.2018, згідно якої розмитнення автомобіля відбулося за резервним методом. Валюта та загальна сума за рахунком 3500 EUR. Заявлена вартість в національній валюті 113885,22 грн. На вказаних умовах Волинська митниця ДФС розмитнила транспортний засіб та нарахувала такі платежі:

- ввізне мито 11388,52грн (113885,22 грн х 10%);

- акциз 4594,58грн. (1461 см3 х 0,103 EUR);

- податок на додану вартість 25973,66грн. ((113885,22 грн. + 11388,52 + 4594,58) х 20%).

На підставі наказу № 1970 від 19.11.2018 та повідомлення № 323 від 19.11.2018 Головним управління ДФС у Сумській області у період з 26 по 28 грудня 2018 року була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства державної митної справи під час митного оформлення товару за МД від 03.07.2018 UA №205090/2018/051809, за результатами якої складено акт від 02.01.2019. Згідно висновків акту податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 1 ст. 377 Митного кодексу України внаслідок чого донараховане ввізне мито в сумі 4793,56 грн., а також порушення вимог п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України внаслідок чого донараховано податку на додану вартість в сумі 10545,84 грн. Підставою донарахувань зазначено експорту декларацію Литовської Республіки, рахунок від 30.06.2018 на суму 5300 EUR та квитанцію від 30.06.2018 про сплату 5300 EUR, які отримані податковим органом від митних органів Литовської Республіки.

З урахуванням виявлених порушень, Головним управління ДФС у Сумській області 18.01.2019 винесені податкові-повідомлення рішення: № , яким позивачу збільшена сума грошового зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 10545,84 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2636,46грн.; № , яким позивачу збільшено мито на товари, що ввозяться громадянами на суму 4793,56грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1198,39 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення є предметом оскарження у даній справі.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 18.01.2019 № та № діяв у межах та у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а зазначені податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 336 Митного кодексу України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Відповідно до ч. 2, 4, 5, 9 ст. 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки. Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова. Оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 352 Митного кодексу України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані, крім іншого, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 12, 16 ст. 354 Митного кодексу України результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт (довідка) про результати перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами органу доходів і зборів, які проводили перевірку, та реєструється в органі доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку. Такий акт (довідка) після реєстрації в органі доходів і зборів протягом трьох робочих днів вручається для підписання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі чи надсилається підприємству в порядку, встановленому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Положення цієї статті поширюються також на громадян, щодо яких проводилася документальна невиїзна перевірка відповідно до статті 351 цього Кодексу.

При цьому слід зауважити, що податковий орган під час проведення документальних виїзних чи невиїзних перевірок здійснює перевірку дотримання законодавства України з питань державної митної справи, зокрема, щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на відсутність підстав проведення перевірки є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За приписами ч. 2 ст. 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Згідно зі статтею 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки орган доходів і зборів самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Об`єктом оподаткування, згідно із підпунктом а) пункту 185.1 статті 185 ПК України, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з пунктами 54.3, 54.4 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Судами встановлено, що згідно отриманої від митних органів Литовської Республіки інформації, а саме: експортної декларації Литовської Республіки, рахунку від 30.06.2018 на суму 5300 EUR та квитанції від 30.06.2018 про сплату 5300 EUR, автомобіль марки «RENAULT», модель «МЕGANE», 2014 року виготовлення був придбаний ОСОБА_1 митною вартістю 5300 EUR, а не 3500 EUR, як було зазначено декларантом позивача при розмитненні автомобіля.

У перерахунку на гривню на день митного оформлення митна вартість автомобіля складала 161820,82грн.

Отже, за результатами порівняльного аналізу відомостей, наявних у документах, поданих до митного оформлення товару та відомостей, що містяться в документах, наданих уповноваженим органом іноземної держави, встановлено невідповідність відомостей. щодо митної вартості імпортованого громадянином України ОСОБА_1 транспортного засобу, а саме:

- в графі 22 "Валюта та загальна сума за рахунком" митної декларації UA №205090/2018/051809 від 03.07.2018 зазначено суму 3500 (113885,22 грн. по курсу НБУ на день заявлення товару до митного оформлення);

- однак відповідно до документів, надісланих митними органами Литовської Республіки вартість транспортного засобу марки «RENAULT», модель «МЕGANE», 2014 року виготовлення складає 5300 євро, що становить 161820,82 грн. на дату митного оформлення автомобіля.

Відповідно до п.2 ст.293 Митного кодексу України особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до МД від 03.07.2018 № UA205090/2018/051809, особою відповідальною за фінансове врегулювання відповідно до графи 9 є ОСОБА_4 .

Згідно з п. 1 ст. 377 Митного кодексу України товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України базою оподаткування ПДВ для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Колегія суддів звертає увагу, що під час митного оформлення автомобіля декларантом позивача взагалі не надавалася квитанція чи інший банківський документ на підтвердження оплати за придбаний автомобіль, хоча така оплата була проведена.

Така квитанція була надана лише митними органами Литовської Республіки, згідно якої позивачем було фактично сплачено за автомобіль 5300 EUR.

Зазначене дає підстави вважати, що фактично за авто було сплачено 5300 EUR.

Враховуючи зазначене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що оскільки декларування невірної митної вартості транспортного засобу, імпортованого позивачем за митною декларацією від 03.07.2018 № UА205090/2018/051809, призвело до заниження митних платежів, то контролюючий орган при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 18.01.2019 № та № діяв у межах та у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а зазначені податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 по справі №817/1202/17.

Стосовно посилань ОСОБА_1 на рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 01.03.2019 в адміністративній справі №163/165/19, як на підставу скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, положеннями ч. 5 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Колегія суддів звертає увагу, що в межах справи №163/165/19 розглядався спір між позивач ОСОБА_1 та Волинською митницею ДФС про визнання протиправною та скасування постанови відповідача у справі про порушення митних правил №6381/20400/18 від 09.01.2019 року за ст.485 МК України.

ГУ ДПС у Сумській області не приймала участі у розгляді даної справи.

Крім того, судовими рішеннями у справі №163/165/19 не встановлено обставин стосовно ОСОБА_3 , які беззаперечно свідчать про неправдивість відомостей, зазначених у документах, доданих до листа митних органів Литовської Республіки від 10.08.2018 № (20.4/10)ЗВ-6908

Даним судовим рішенням лише встановлювалась відсутність вини ОСОБА_3 в скоєнні адміністративного правопорушення, в тому числі з мотивів, що не ним було здійснено митне оформлення товарів.

При цьому оцінка наданим доказам щодо ціни автомобіля є не обов`язковою для встановлення адміністративної відповідальності, а судами під час розгляду справи №163/165/19 не встановлювалась, як обставина справи, дійсна митна вартість автомобіля.

Той факт, що ОСОБА_5 не скоїв адміністративного правопорушення, самостійно не здійснював митне оформлення автомобіля, жодним чином не впливає на обов`язок сплати податку в визначеному законом розмірі в залежності від дійсної митної вартості автомобіля, та у разі помилкових дій повіреного сплатити, як податок так і штрафні санкції передбачені законом.

В даному випадку відповідальність щодо сплати податку покладено на платника податків.

При цьому слід враховувати, що під час розгляду даної справи №480/1730/19 відповідачем надано до суду належним чином завірені документи митного оформлення експорту із Литовської Республіки вищевказаного транспортного засобу, що усуває будь-які розбіжності у встановленні їх змісту (т. 2 а.с.42-47).

Крім того, саме митні органи Литовської Республіки просили митні органи України сприяти у проведенні перевірки обставин завершення експорту транспортного засобу шляхом надання інформації, яка підтверджує, що автомобіль був ввезений на територію України та зареєстрований у встановленому порядку, а не самостійно проводити таку перевірку та направляти запити компанії-нерезиденту, яка фігурує відправником товару.

Щодо доводів позивача про допущенні порушення контролюючим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 12 статті 354 Митного кодексу України податкове повідомлення- рішення приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсшання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.

Акт перевірки від 02.01.2019 №2/18-28-13-03/ НОМЕР_1 /1 надісланий позивачу засобами поштового зв`язку та отриманий ним 04.01.2019, про що свідчить відмітка про отримання у рекомендованому повідомлення про вручення поштового відправлення №160. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення №, № прийняті Головним управлінням ДФС у Сумській області 18.01.2019 в межах строку, встановленого частиною 12 статті 354 Митного кодексу України.

Частиною 8 статті 354 Митного кодексу України передбачено, що у разі незгоди керівника підприємства або уповноваженої ним особи з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті або довідці про результати перевірки, вони зобов`язані підписати акт або довідку з запереченнями, які вони мають право подати протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта або довідки. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта або довідки про результати перевірки. Заперечення розглядаються органом доходів і зборів протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях). За результатами розгляду підприємству надсилається відповідь у порядку, визначеному Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

ОСОБА_6 заперечення на акт перевірки від 02.01.2019 №2/18-28-13- 03//1 подано 18.01.2019, яке надійшло на адресу Головного управління ДФС у Сумській області 21.01.2019 (вхідний №2775/ФОП), що свідчить про пропущення позивачем строку на його подання. Проте, Головне управління ДФС у Сумській області розглянуто заперечення до акту перевірки та надана відповідь листом від 23.01.2019 №613/18-28-13-03 з дотриманням строку, встановленого частиною 8 статті 354 Митного кодексу України.

При цьому, дані посилання позивача не змінюють факт оплати позивачем податків (митних платежів) з вартості автомобіля в меншому розмірі ніж встановлено.

Також колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача про позбавлення його права на досудовий порядок урегулювання спору, оскільки ОСОБА_6 в порядку ст. 56 Податкового кодексу України було реалізовано таке право в шляхом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 18.01.2019 року №, № до Державної фіскальної служби України, яка рішенням від 04.04.2019 №2720/К/99-99-11-06-03-25 залишила оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін, а скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 03.04.2018р. у справі № К/9901/593/17, оскільки правовідносини у даній справі не є аналогічними тим, що розглядались у справі Верховним Судом.

Крім того, в даному випадку, з урахуванням предмету позову, підлягає застосуванню постанова Верховного Суду від 15.05.2018 по справі №817/1202/17

Щодо доводів позивача, про неправомірність врахування документів отриманих від литовських митних органів без їх перекладу на державну мову, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, у період з 26 по 28 грудня 2018 року була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства державної митної справи під час митного оформлення товару за МД від 03.07.2018 UA №205090/2018/051809, за результатами якої складено акт від 02.01.2019. Згідно висновків акту податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 1 ст. 377 Митного кодексу України внаслідок чого донараховане ввізне мито в сумі 4793,56 грн., а також порушення вимог п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України внаслідок чого донараховано податку на додану вартість в сумі 10545,84 грн. Підставою донарахувань зазначено експорту декларацію Литовської Республіки, рахунок від 30.06.2018 на суму 5300 EUR та квитанцію від 30.06.2018 про сплату 5300 EUR, які отримані податковим органом від митних органів Литовської Республіки

Колегія суддів зазначає, що оскільки до суду першої інстанції було надано документи які надійшли з Литовської Республіки, суд першої інстанції керуючись принципом офіційного з`ясування повинен був вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Так, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року по справі №480/1730/19 зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області надати суду до22.07.2019 року належним чином здійснений переклад документів Митного департаменту при Міністерстві фінансів Литовської Республіки щодо придбання і митного оформлення транспортного засобу легкового автомобіля марки RENAULT MEGANE, що належить ОСОБА_7 .

Проте, у встановлений судом строк до 22.07.2019 року Головне управління ДФС у Сумській не мало можливості виконати вимоги суду, у зв`язку з тим, що на час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачу не виділялися кошти на фінансування здійснення перекладу іноземних документів.

Однак суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав в задоволення позову без перекладу документів Митного департаменту при Міністерстві фінансів Литовської Республіки щодо придбання і митного оформлення транспортного засобу легкового автомобіля марки RENAULT MEGANE.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Сумській області у червні 2020 року вчиненні заходи щодо здійснення офіційного перекладу експортної декларації від 30.06.2018 № 18LTKC0100ЕК0989С7, рахунку - фактури від 30.06.2018 BLA №460326, квитанції від 30.06.2018 BLC №0543648 та дані документи надані до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ч. 4 ст. 9 КАС України, колегія суддів вважає за можливе у даному випадку прийняти належний переклад експортної декларації від 30.06.2018 №18LTKC0100EK0989C7, рахунку-фактури від 30.06.2018 BLA №460326, квитанції від 30.06.2018 BLC №0543648, як докази в матеріалах справи.

При цьому, наведене в силу положень ст. 317 КАС України не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

З урахуванням того, що відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року по справі № 480/1730/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 15.02.2021 року