Справа № 300/105/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р. справа № 300/105/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання протиправними дій щодо зменшення розміру раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 62% та зобов`язання провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 в розмірі 90% від суддівської винагороди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), 12.01.2021 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якій просить визнати протиправними дії щодо зменшення розміру раніше призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 62% та зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести з 19.02.2020 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 №04-12/123-20, та здійснити виплату утримання з урахуванням фактично сплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає про протиправне зменшення відповідачем відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що порушує право позивача, набуте ним в силу приписів Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суттєво погіршує становище ОСОБА_1 як судді у відставці та суперечить статям 21, 22, 58, 64 Конституції України.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.33-34).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалось правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.01.2021 (а.с.39-42). Так, у відзиві за №0900-0803-8/2620 від 25.01.2021 представник відповідача із позовними вимогами ОСОБА_1 не погодилась, вказала на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема зазначила, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі №300/1451/20 ОСОБА_1 здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, відповідно до довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 №04-12/123-20, розмір якого після здійсненого перерахунку складає 121 852,94 грн. У відповідності до приписів частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, відповідачем обчислено розмір довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 виходячи з 62 відсотків. Стверджуючи про правомірність дій відповідача, представник вказала на додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, як на один із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері та зауважила, що передбачені нормативно-правовими актами соціально-економічні права не є абсолютними, тому механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення. Враховуючи наведене, а також беручи до уваги те, що положення частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII неконституційними не визнавались, такі підлягають застосуванню відповідачем незалежно від того, у якому розмірі довічне грошове утримання виплачувалось ОСОБА_1 раніше.

З огляду на викладені обставини, представник ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди, обчисленої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 по справі №300/1451/20 (а.с.24).

Згідно зі змістом вказаного рішення суду, 05.03.2020, у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до якої додав довідку Івано-Франківського апеляційного суду №04-12/123-20 від 02.03.2020 (а.с.31).

Листом від 18.05.2020 за №143/05 відповідач відмовив позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі вказаної заяви та довідки з тих підстав, що рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 не містить положень щодо порядку його виконання, а тому, з 18.02.2020 порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюється статтею 142 Закону №1402-VIII, та відповідно до вказаної статті вирішується також питання перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, зокрема - у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Не погоджуючись і з такою відмовою ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до суду, в результаті розгляду якого, Івано-Франківським окружним адміністративним судом 11.09.2020 ухвалено рішення, у якому суд встановив протиправність відмови органу Пенсійного фонду у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду №04-12/123-20 від 02.03.2020 та зобов`язав ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з вказаною довідкою, починаючи з 19.02.2020 (а.с.25-30).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій протоколів щодо перерахунку пенсії, до 16.12.2020 довічне грошове утримання ОСОБА_1 як судді у відставці становило 90% суддівської винагороди - 53 064,99 грн, однак надалі, в результаті здійсненого 16.12.2020 на виконання рішення суду перерахунку довічного грошового утримання позивача, основний розмір такого утримання встановлено у розмірі 62% суддівської винагороди - 121 852,94 грн (а.с.23-24).

Обґрунтовуючи правомірність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджує про протиправне зменшення відповідачем відсоткового розміру його довічного грошового утримання з 90% до 62%, що свідчить про неврахування відповідачем різних підходів в обрахунку стажу судді та обчисленні розміру довічного грошового утримання за Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII та від 07.07.2010 №2453-VI. На переконання позивача, застосування розміру довічного грошового утримання судді у відставці, встановленого Законом №1402-VIII погіршує його становище, що суперечить статті 58 Конституції України, а тому не може застосовуватись до ОСОБА_1 , оскільки у відставку позивач вийшов до 18.02.2020. Так, виходячи зі змісту норм Закону №1402-VIII, під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання змінною величиною є лише розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у особи вислуги років, є незмінним. Позивач стверджує, що така його позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 16.10.2019, ухваленому в зразковій справі №240/5401/18. Відтак, ОСОБА_1 переконаний, що призначений йому розмір грошового утримання, що становить 90% при виході у відставку та надалі при перерахунку довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди є незмінним. Разом з цим, стверджує, що обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання за приписами Закону №1402-VIII поширюється виключно на суддів, які підуть у відставку після 18.02.2020, тобто з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2020, яким встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою діючого судді, а у разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється автоматично.

Зважаючи на вказані обставини та висновки, ОСОБА_1 просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі, також Закон №1402-VIII).

У відповідності до частини 4 статті 142 вказаного Закону, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з частиною 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (надалі, також Закон №2453-VI).

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

При цьому, згідно із пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом за наслідком розгляду справи №300/1451/20 у рішенні від 11.09.2020 констатовано право позивача, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Однак, суд вважає помилковими висновки ОСОБА_1 стосовно наявності обґрунтованих підстав для обчислення його перерахованого довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 90% розміру суддівської винагороди працюючого судді, зважаючи на таке.

Згідно із положеннями частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Стверджуючи про необхідність проведення перерахунку свого щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці виходячи з 90% розміру суддівської винагороди, позивач вказує на незмінність відсоткового співвідношення грошового утримання, яке визначається на день його призначення та в обґрунтування своєї позиції посилається на пункт 33 рішення Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 16.10.2019 по справі №240/5401/18.

Ознайомившись зі змістом вказаного рішення, судом встановлено, що таке ухвалено Великою Палатою Верховного Суду в результаті розгляду апеляційної скарги на рішення Верховного Суду, постановленого у зразковій справі за позовною заявою Особи до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій територіального управління ПФУ щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії з 83% до 70% сум грошового забезпечення, починаючи з 1 січня 2018 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії у основному розмірі 83% сум грошового забезпечення, починаючи з 1 січня 2018 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (надалі, також Закон №2262-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, з урахуванням проведених виплат.

Суд звертає увагу ОСОБА_1 на відсутність підстав для врахування під час розгляду даної справи висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих за результатом розгляду зазначеної зразкової справи, оскільки по-перше, спір в межах вказаної справи виник у відносинах, що стосуються зменшення територіальним органом Пенсійного фонду України основного розміру пенсії до 70 відсотків відповідно до частини 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ; по-друге, позивачем в межах коментованої справи є особа, якій призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Дійсно, зі змісту рішення, ухваленого 16.10.2019 у зразковій справі №240/5401/18 вбачається, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що відсоткове співвідношення уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії, а отже застосування цього показника до перерахунку пенсії є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України. Однак, необхідно зауважити, що такий висновок Великої Палати Верховного Суду зумовлений наявністю порядку перерахунку призначених пенсій військовослужбовців, який урегульований нормами статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також нормами постанов Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 та від 21 лютого 2018 року №103, що свідчить про безпідставність застосування статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка регулює призначення пенсій, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Так, статтею 13 Закону №2262-ХІІ встановлено особливості призначення пенсії за вислугу років та її розмір, а приписами статті 63 цього ж Закону врегульовано порядок перерахунку раніше призначених пенсій.

З огляду на те, що відсотковий розмір пенсії визначено законодавцем виключно положеннями статті Закону про призначення пенсії, зважаючи на відмінність понять «призначення» та «перерахунок» пенсії, Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 11.09.2019 в зразковій справі №240/5401/18 виснувала відсутність підстав для застосування відсоткового співвідношення уже призначеної пенсії, установленого статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до її перерахунку.

Як уже зазначалось вище судом, відповідно до частини 3 статті 141 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Проаналізувавши приписи Закону №1402-VIII, в тому числі, і положення частини 3 статті 141 суд звертає увагу позивача на те, що з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020, Законом не встановлено різних умов в частині застосування відсоткового розміру суддівської винагороди при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при призначенні грошового утримання чи здійсненні його перерахунку.

Вказане, на переконання суду, також свідчить про наявність очевидних відмінностей у правовому регулюванні правовідносин, що виникли в межах даного спору, та правовідносин в межах зразкової справи, розгляд якої здійснив Касаційний адміністративний суд Верховного Суду 04.02.2019 та Велика Палата Верховного Суду 16.10.2019 що, у свою чергу, унеможливлює застосування судом висновків, викладених у рішеннях по справі №240/5401/18 під час вирішення даного спору.

Окрім цього, суд зазначає, що надаючи оцінку положенням пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Ігноруючи такий висновок Конституційного Суду України, ОСОБА_1 у позовній заяві вказує на наявність у нього права на проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із 90% від заробітної плати працюючого судді.

Суд звертає увагу позивача на те, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI.

Встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень, як це здійснює позивач.

Право судді у відставці на здійснення перерахунку розміру довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII передбачає обчислення розміру такого утримання виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру заробітної плати працюючого судді, встановленого цим же Законом.

Разом з цим, визначена пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII можливість встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 відсотків суддівської винагороди (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді) передбачала обчислення розміру такого утримання відповідно до положень Закону №2453-V.

Такими чином, визнання неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII передбачає єдиний правомірний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу, виключає можливість та обґрунтовані підстави для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України №1402-VIII та відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законом №2453-V.

Разом з цим, відхиляючи доводи позивача, в частині обмеження його конституційних прав та обмеження рівня гарантій незалежності, суд зазначає, що внаслідок проведеного відповідачем перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 11.09.2020 по справі №300/1451/20, розмір довічного грошового утримання позивача, з урахуванням відсоткового розміру суддівської винагороди, з якої обчислено довічне грошове утримання (62%) збільшився більш ніж вдвічі (121 852,94 грн), у порівнянні із розміром довічного грошового утримання ОСОБА_1 , встановленого до проведення спірного перерахунку (53 064,99 грн), виходячи із 90% суддівської винагороди (а.с.23-24).

На переконання суду, визначений у протоколі щодо перерахунку пенсії від 16.12.2020 розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який внаслідок проведеного на виконання рішення суду перерахунку становить 121 852,94 грн у повній мірі забезпечить належне матеріальне утримання ОСОБА_1 як судді у відставці, та жодним чином не знизить рівень гарантій незалежності судді, його матеріального, соціального забезпечення.

За таких обставин, зважаючи на висновок суду про безпідставність доводів позивача стосовно сталого відсоткового співвідношення уже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, установленого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-V, беручи до уваги висновки Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020 щодо неконституційності положень пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII та єдиного підходу до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає необґрунтованими, такими, що суперечать приписам чинних правових норм та не відповідають позиції Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020. Відтак, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю будь-яких доказів понесення відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, понесені ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн розподілу не підлягають.

Враховуючи наведене, на підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.