Справа № 360/742/21
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16 лютого 2021 року СєвєродонецькСправа № 360/742/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправними та скасування рішення, наказу про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та наказу про припинення нотаріальної діяльності,

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2021 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (далі відповідач 1), Міністерства юстиції України (далі відповідач 2), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі відповідач 3), в якому позивач просила суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 № 3;

-визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.12.2016 № 3820/5 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 ";

-визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.02.2021 № 25/В «Про припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 ».

Разом з позовом представник позивача подала заяву про поновлення строків звернення до адміністративного суду, в якому зазначила наступне.

12 лютого 2021 року з наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.02.2021 № 25/В «Про припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 » ОСОБА_1 стало відомо про прийняття Верховним Судом постанови від 03.02.2021 у справі № 812/883/16, якою скасовано повністю постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 та залишено в силі постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 у справі № 812/883/16 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Міністерства юстиції України про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 15.07.2016 № 360/В та наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2016 № 3820/5.

У постанові від 03.02.2021 Верховний Суд висловив правову позицію, що Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області не подано увесь необхідний перелік документів, які передбачені пунктом 4 Порядку внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.07.2011 № 1904/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.07.2011 за № 925/19663 (далі - Порядок № 1904/5), що, є порушенням встановленої процедури та самостійною підставою для скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 №3.

Верховний Суд зазначив, що вказане порушення процедури, у даних спірних правовідносинах, мало місце під час розгляду подання Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, що відповідно є підставою для скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 № 3.

Верховний Суд підкреслив, що ОСОБА_1 має право на оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату до суду, яке передбачено приписами частини 11 статті 10 Закону України "Про нотаріат" і приписами пункту 17 Порядку № 1904/5.

За результатами розгляду подання Головного територіального управління юстиції у Луганській області Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату було вирішено анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 24.01.2013 за № 8949 на ім`я ОСОБА_1 , яке було оформлене рішення від 08.12.2016 № 3.

ОСОБА_1 не знала про розгляд Комісією питання яке безпосередньо її стосується, не запрошувалася та належним чином не повідомлялася Комісією про дату, час і місце засідання Комісії, що наразі є підставою цього позову про оскарження її рішення від 08.12.2016 № 3.

Відповідно до вказаного рішення Комісії, наказом Міністерства юстиції України «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 » від 27.12.2016 № 3820/5 свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане на ім`я ОСОБА_1 анульовано.

Оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю анулюється Міністерством юстиції України, то з метою захисту права на зайняття приватною нотаріальною діяльністю ОСОБА_1 за допомогою адвоката оскаржувала до Луганського окружного адміністративного суду саме наказ Міністерства юстиції України, яким їй було анульовано відповідне свідоцтво, а також наказ Головного територіального управління юстиції в Луганській області про припинення нотаріальної діяльності та дії реєстраційного посвідчення від 29.03.2013 №344, ОСОБА_1 не вважала, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату порушує її права, оскільки постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 у справі № 812/883/16 були задоволені її позовні вимоги в частині скасування наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2016 №3820/5. Вважала, що вказане рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату втратило чинність у зв`язку із скасуванням судом апеляційної інстанції наказу Міністерства юстиції України.

Порушене право позивачки було поновлене і наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 30.10.2017 №514/В зареєстровано приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_1 по Лисичанському міському нотаріальному округу та видане реєстраційне посвідчення № 374 від 30.10.2017.

Саме з постанови Верховного Суду від 03.02.2021 ОСОБА_1 стало відомо про те, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 №3 є наразі чинним, та як видається прийнято Комісією з порушенням процедури, що є підставою для його скасування в судовому порядку.

Оскільки до 03.02.2021 була чинною постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 у справі № 812/883/16 (№ у ЄДРСР 69097429), якою скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 у цій справі, прийнято нову постанову, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме: скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3820/5 від 27.12.2016 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 ", то у позивачки були відсутні підстави для окремого оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 №3, оскільки її право на здійснення приватної нотаріальної діяльності було поновлене в повному обсязі.

Оскільки відповідно до постанови Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 812/883/16 відбулося поновлення чинності наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2016 року № 3820/5 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 " з 03.02.2021, що, у свою чергу, стало підставою для видання наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.02.2021 № 25/В «Про припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 », то позивачка вважає, що її право на зайняття приватною нотаріальною діяльністю знов порушене, оскільки до 12.02.2021 вона працювала нотаріусом та вчиняла нотаріальні дії згідно Закону України "Про нотаріат".

Отже, до 03.02.2021 у ОСОБА_1 не було підстав та необхідності в оскарженні рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 № 3.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 № 3 представник позивача також зазначає, що позивач зверталася за кваліфікованою правничою допомогою до адвоката ОСОБА_2 , з якою було укладено угоду про надання послуг адвокатом №2507/2016 від 25.07.2016, в тому числі на представництво та захист інтересів у суді.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, і просити про їх захист.

При цьому представник позивача звернула увагу суду, що недостатня кваліфікація адвоката не може бути перешкодою для реалізації права позивача на звернення до суду для захисту своїх прав.

Отже, представник позивача вважає, що причина пропуску строків звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 №3 є поважною, оскільки внаслідок поновлення її порушеного права постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 у справі № 812/883/16, у неї не було підстав для окремого оскарження рішення Комісії та сумнівів у якості наданої їй правової допомоги.

З огляду на викладене, представник вважає, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з вказаною позовною заявою з поважних причин та просила поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 №3 та наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2016 № 3820/5 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 ".

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви у тому числі з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 177 КАС України визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Розглянувши заяву представника позивача про поновлення строків звернення до адміністративного суду, дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав.

Згідно з приписами частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № 8949 від 24.01.2013 ОСОБА_1 мала право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Згідно реєстраційного посвідчення № 344 від 29.03.2013 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності Головним управлінням юстиції у Луганській області позивач була зареєстрована у Лисичанському міському нотаріальному окрузі Головного управління юстиції у Луганській області.

06.06.2016 Лисичанським міським судом Луганської області винесено вирок, яким ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-4 ч. 3 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 850 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає 14450, 00 грн., з позбавленням права займатися нотаріальною діяльністю строком на один рік. Вирок набрав законної сили 07.07.2016.

Наказом № 360/В від 15.07.2016 Головного територіального управління юстиції у Луганській області відповідно до п. 8 ст. 30 Закону України «Про нотаріат» та вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 06.06.2016, припинено приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з 15.07.2016 та припинено дію реєстраційного посвідчення від 29.03.2013 № 344.

Рішенням № 3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату вирішено на підставі підпункту «б» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» у зв`язку з винесенням щодо нотаріуса обвинувального вироку суду, який набрав чинності, анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 24 січня 2013 року за № 8949 на ім`я ОСОБА_1 .

Наказом № 3820/5 від 27.12.2016 Міністерства юстиції України «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 », відповідно до рішення № 3 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 та на підставі підпункту «б» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», а саме у зв`язку з винесенням щодо нотаріуса обвинувального вироку суду, який набрав чинності, анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 24 січня 2013 року за № 8949 на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись з наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 360/В від 15.07.2016 та наказом Міністерства юстиції України № 3820/5 від 27.12.2016, звернулась до Луганського окружного адміністративного суду 29.07.2016. Її інтереси в суді представляла як вона особисто, так і її представник адвокат Усова К.В.

Всі викладені вище обставини підтверджуються наданими позивачем матеріалами до позовної заяви та вбачається з програми КП «ДСС» Луганського окружного адміністративного суду по справі №812/883/16.

За результатами розгляду по суті заявлених позовних вимог постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 у справі №812/883/16 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Міністерства юстиції України про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 360/В від 15.07.2016 та наказу Міністерства юстиції України №3820/5 від 27.12.2016 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у справі № 812/883/16 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Міністерства юстиції України про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 360/В від 15.07.2016 та наказу Міністерства юстиції України № 3820/5 від 27.12.2016 задоволено частково.

Скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3820/5 від 27.12.2016 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю виданого ОСОБА_1 ». В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

03 лютого 2021 року постановою Верховного Суду за наслідками розгляду касаційної скарги Головного територіального управління юстиції у Луганській області постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року у справі №812/883/16 скасовано повністю. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у справі № 812/883/16 залишено в силі.

Дослідженням змісту судових рішень, позовної заяви від 29.07.2016 та уточненої позовної заяви від 27.01.2017 судом встановлено, що дійсно позивач у справі №812/883/16 не оскаржувала окремо рішення № 3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, яким вирішено на підставі підпункту «б» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» у зв`язку з винесенням щодо нотаріуса обвинувального вироку суду, який набрав чинності, анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 24 січня 2013 року за № 8949 на ім`я ОСОБА_1 .

При цьому згідно з приписами частин дев`ятої - одинадцятої статті 10 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року 3425-XII, в редакції станом на день прийняття Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату рішення №3 від 08.12.2016 відносно позивача, питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням відповідно Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальної палати України у випадках, визначених цим Законом.

Порядок внесення відповідно Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату встановлюється Міністерством юстиції України.

Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату може бути оскаржено до суду.

За приписами пункту 17 Порядку внесення Міністерством юстиції України, головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 28.07.2011 № 1904/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 липня 2011 р. за № 925/19663 також передбачено те, що рішення Комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

При цьому про існування вказаного рішення №3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату позивачу було достеменно відомо ще у 2016-2017 роках, оскільки саме воно стало підставою для прийняття Міністерством юстиції України наказу № 3820/5 від 27.12.2016 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю виданого ОСОБА_1 ».

Окрім того, копія вказаного рішення №3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату була наявна в матеріалах справи №812/883/16 та була досліджена судом під час розгляду по суті справи №812/883/16 в судовому засіданні від 05.04.2017 в присутності як позивача, так і її адвоката ОСОБА_2 . Жодних уточнень, змін або доповнень до позову з приводу оскарження рішення №3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату ані позивач, ані її представник не подавали.

До суду з оскарженням рішення №3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату позивач звернулась лише 15.02.2021, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції Луганського окружного адміністративного суду.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що позивачем пропущено строки звернення до суду з приводу оскарження рішення №3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, як наслідок пропущені і строки звернення до суду з приводу оскарження наказу Міністерства юстиції України № 3820/5 від 27.12.2016 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю виданого ОСОБА_1 » з інших підстав, ані ж це було заявлено у справі №812/883/16.

Отже звернення до суду відбулось з пропуском строку, передбаченого вимогами частини другої статті 122 КАС України, і становить вже більше чотирьох календарних років.

При цьому Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який у цивільному та господарському судочинстві визначений як строк позовної давності, а в адміністративному строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

На підставі аналізу сформульованих цим судом позицій можливо дійти висновку про те, що правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.

При цьому ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38) підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вбачається, що у ньому не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду.

Не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії», п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, підсумовуючи вище викладене, можливо дійти висновку про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві або у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, Верховним Судом висловлено правову позицію, згідно якої за загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатись не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова від 21.010.2019 №0640/4406/18, від 21.05.2020 №П/811/1586/16).

Поважними причинами пропуску строку представник в заяві зазначила те, що лише з постанови Верховного Суду від 03.02.2021 по справі № 812/883/16 позивачу стало відомо, що рішення №3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату є наразі чинним, прийнято з порушенням процедури і це є підставою для його скасування в судовому порядку.

Однак, зроблені висновки Верховним Судом у постанові від 03.02.2021 під час перегляду в касаційному порядку справи №812/883/16 не можуть бути визнані судом як об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного оскарження рішення №3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату.

Позивач, будучи приватним нотаріусом, має вищу юридичну освіту і в своїй діяльності повинна достеменно знати норми спеціального закону, яким керується в своїй професійній діяльності - Закону України «Про нотаріат», в якому чітко закріплено процедуру анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю (статті 10 та 12 Закону) та Порядок внесення Міністерством юстиції України, головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 28.07.2011 № 1904/5.

Як зазначила представник позивача в заяві про поновлення строку звернення до суду, ОСОБА_1 не вважала, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату порушує її права та вважала, що вказане рішення втратило чинність у зв`язку із скасуванням судом апеляційної інстанції наказу Міністерства юстиції України.

При цьому, рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату є самостійним актом індивідуальної дії та у відповідності до вказаних вище норм законів є самостійним предметом оскарження в судовому порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатись не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Посилання представника позивача на недостатню кваліфікацію адвоката, який представляв інтереси позивача у справі №812/833/16, суд також не може визнати як поважну причину пропуску строку звернення до суду, оскільки як вже зазначив суд, позивач, маючи вищу юридичну освіту, самостійно приймала участь у судовому засіданні у справі №812/833/16, та не була позбавлена можливості, окрім адвоката ОСОБА_2 , звернутися за правовою допомогою до будь-якого іншого адвоката та отримати кваліфіковану допомогу спеціаліста.

Окрім того, лише Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури має дискреційні повноваження щодо визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів.

Отже підсумовуючи все вище викладене, суд дійшов висновку про те, що жодна з обставин, зазначена представником позивача, як поважна причина пропуску строків звернення до суду, не може бути визнана судом як об`єктивно непереборними, такими, що не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

Належних доказів на підтвердження існування обставин, які є дійсно об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач та його представник суду не надали.

Як наслідок, підстави, вказані представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, визнаються судом неповажними, а у задоволенні самої заяви слід відмовити.

Згідно частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У зв`язку з визнанням судом неповажними причини пропуску строку звернення до суду, зазначені в заяві представника позивача від 15.02.2021, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без руху адміністративного позову та запропонувати позивачу та його представнику протягом десяти днів з дня вручення ухвали звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку разом з належними, достовірними та допустимими доказами, якій б підтвердили поважність причин пропуску строку до суду у проміжку часу з дня, коли позивачу стало відомо про існування рішення №3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату по 15.02.2021 (день звернення до суду з даним адміністративним позовом).

Попередити позивача та його представника, що в силу приписів частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Керуючись статтями 122, 123, 169 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку, вказані представником позивача Бондарєвою Валерією Валеріївною в заяві про поновлення строків звернення до адміністративного суду.

У задоволенні заяви представнику позивача Бондарєвій Валерії Валеріївні про поновлення строків звернення до адміністративного суду з позовною заявою ОСОБА_1 про оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 №3 та наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2016 № 3820/5 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 " відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправними та скасування рішення, наказу про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та наказу про припинення нотаріальної діяльності залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання копії даної ухвали шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку разом з належними, достовірними та допустимими доказами, якій б підтвердили поважність причин пропуску строку звернення до суду у проміжку часу з дня, коли ОСОБА_1 стало відомо про існування рішення №3 від 08.12.2016 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату по 15.02.2021 (день звернення до суду з даним адміністративним позовом).

У разі не виконання вимог ухвали суду, позовна заява підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддяН.М. Басова