Справа № 460/8435/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2021 року м. Рівне №460/8435/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинення певних дій., -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просила суд :

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладене у листі від 15.09.2020 щодо відмови у призначені пенсії за віком з 01.09.2020, на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, призначити з 01.09.2020 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є потерпілою від наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Вважає протиправною бездіяльність відповідача в частині не призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Наголосила, що нею подано всі необхідні документи для призначення вказаної пенсії. Зазначає, що така відмова є протиправною, та незаконною, оскільки вона постійно проживала на території радіоактивного забруднення до 05.01.1994, тобто повних 6 років, а тому має право на зниження пенсійного віку на 6 роківа. З огляду на наведене, позивач просила суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі(а.с.1-3).

Ухвалою суду від 23.11.2020 прийнято дану позову заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено про розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що позивач немає права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років. Зазначив, що відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зазначив, що документами доданими до заяви, підтверджено період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки 6 місяців 11 днів, а тому немає підстав для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років. Водночас, позивач матимете право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 2 роки після досягнення віку 58 років. З підстав наведених у відзиві, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю(а.с.27-29).

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.5, 11).

Відповідно до довідки від 15.07.2020 № 747 Великоосницької сільської ради Маневицького району Волинської області, ОСОБА_1 дійсно з 17.07.1986 по 23.10.1989 була зареєстрована та постійно проживала в селі Мала Осниця Маневицького району Волинської області(а.с.9).

Також, довідкою від 04.08.2020 № 1077 Троянівської сільської ради Маневицького району Волинської області підтверджено, що позивач з 24.10.1989 по 05.01.1994 була прописана і проживала в с. Троянівка Маневицького району Волинської області(а.с.10).

Згідно із копії диплому НОМЕР_2 у період з 1984 року по 19.06.1989 позивач навчалася в Львівському сільськогосподарському інституті (а.с.22).

01.09.2020 ОСОБА_1 у віці 53 роки, звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням (а.с.12).

Відповіддю від 15.09.2020 № 1700-0702-8/28005 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що їй відмовлено в призначенні пенсії, та вказав, що факт постійного проживання на території гарантованого добровільного відселення становить 3 роки 6 місяців 11 днів. Оскільки у період з 01.09.1984 по 19.06.1989 позивач навчалася в Львівському сільськогосподарському інституті, то право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку по ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вона набуде після досягнення 58 років (а.с.13-14).

Не погоджуючись з діяннями відповідача в частині не призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та вважаючи їх протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон України №1058-ІV від 09.03.2003) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону України №1058-ІV від 09.03.2003 передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Тобто, вказаними нормами надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України №1058-ІV від 09.03.2003 або спеціальним Законом України №796-XII від 28.02.1991.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон України №796-XII від 28.02.1991 ).

Згідно із ст.55 Закону України №796-XII від 28.02.1991, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч. 2 ст. 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а, та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суду слід зазначити, що вимогу щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Підпунктом 5 п. 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) зазначено, документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Згідно із довідки від 15.07.2020 № 747 Великоосницької сільської ради Маневицького району Волинської області, ОСОБА_1 дійсно з 17.07.1986 по 23.10.1989 була зареєстрована та постійно проживала в селі Мала Осниця Маневицького району Волинської області(а.с.9). Довідкою від 04.08.2020 № 1077 Троянівської сільської ради Маневицького району Волинської області підтверджено, що позивач з 24.10.1989 по 05.01.1994 була прописана і проживала в с. Троянівка Маневицького району Волинської області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", село Мала Осниця та Троянівка Маневицького району Волинської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Відтак, враховуючи наявність чинних довідок про періоди (роботи) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення позивача, які видані на підставі погосподарських книг та особових рахунків, то лише наявність доказів навчання з 1984 року по 19.06.1989 ОСОБА_1 в Львівському сільськогосподарському інституці, не може спростовувати факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, з аналізу долучених доказів встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення 7 років 5 місяців 18 днів.

Водночас, наявність факту проживання на території радіоактивного забруднення 6 років (як вказує позивач у позові) та необхідного страхового стажу, не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років на підставі ст.55 Закону, з огляду на таке.

За змістом абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Отже, згідно зі статтею 26 Закону № 1058 загальний пенсійний вік становить 60 років, а тому з врахуванням права позивача на зменшення пенсійного віку на 3 роки, пільгова пенсія може бути призначена після досягнення віку 57 років.

Разом з тим, станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, остання досягнула віку 53 років та, відповідно, ще не набула права на призначення такого виду пенсії.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на приписи частини першої статті 26 Закону № 1058, згідно з якими до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають особи, які досягли 59 років. Таким чином, на думку позивача, для визначення пенсійного віку, з якого слід виходити при встановленні віку можливого виходу на пенсію з урахуванням вимог статті 26 Закону № 1058, встановлюється рік народження осіб, які мають право виходу на пенсію по віку при зниженні пенсійного віку на 6 років, оскільки позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вона має право виходу на пенсію у віці 53 роки (59 років - 6 років).

Такі доводи позивача суд вважає хибними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права, з огляду на наступне.

Як зазначено вище по тексту, згідно з абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоактивного забруднення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, положення статті 55 Закону № 796 встановлюють право осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключно на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058.

Натомість позивач наполягає на подвійному застосуванні норм статті 55 Закону № 796, а саме: зниженні пенсійного віку на 6 років та зниженні року народження на 6 років, чого ні норми Закону № 796, ні Закону № 1058 не допускають.

Таким чином, покликання ОСОБА_1 на норми статті 26 Закону №1058-IV, як особам, які досягли 59 років, - є безпідставним, так як вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на дату звернення досягла лише 53 роки.

Отже, в силу вимог Законів №796-XII та №1058-ІV позивач набуде право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки, в 57 років (60-3).

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досягнула необхідного віку для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, то відповідно до вимог чинного законодавства України, вона не набула права на призначення такої пенсії.

Крім того, в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

Зазначене свідчить, що обставини наведені у позовній заяві не підтверджують права позивача на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позовні вимоги, - є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач довів правомірність дій щодо не призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, - відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне,33028, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 лютого 2021 року.

Суддя Д.П. Зозуля