Справа № 1.380.2019.006327
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006327 пров. № А/857/703/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участі представника позивача: Берестецький Т.В.

представника відповідача: Павлів М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року (рішення ухвалене о 13:57 хв. у м. Львові судом у складі головуючого судді Гулкевич І.З., повне судове рішення складено 27.11.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143-25 від 07.11.2019.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що підприємницьку діяльність не здійснювала, звітності не подавала та доходів від неї не отримувала. Також зазначає, що відповідачем чи іншим державним органом не проводилась перевірка стосовно позивача, не витребовувались у позивача та не надавались відповідачеві бухгалтерські та інші документи. Облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів не є самостійною підставою для формування вимоги про сплату боргу 9недоїмки), оскільки така система призначена виключно для відображення відомостей, одержаних безпосередньо від платника або за результатами проведеної перевірки. Також зазначає, що в червні 2014 року повідомляла податковий орган, що з лютого 2014 року позивач не веде підприємницької діяльності. Таким чином, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята всупереч вимогам Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування". Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 14 січня 2013 року по 26 листопада 2019 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується інформацією про фізичну особу та ідентифікаційними даними.

Головне управління ДПС у Львівській області 07 листопада 2019 року сформувало ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 143-25 у сумі 29587,86 грн. зі сплати єдиного внеску.

Дана вимога адресована позивачці у зв`язку з несплатою єдиного соціального внеску за період 2014, 2017-2019 роки.

Не погоджуючись з такою вимогою, позивач звернулась до суду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI, що набрав чинності з 01.01.2011.

Статтею 1 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 3 цього Закону врегульовано, що збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати та відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (чинного на час прийняття оскаржуваної вимоги) якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

14 січня 2013 року позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, а 26 листопада 2019 року державним реєстратором внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В період з 14.01.2013 по 26.11.2019 року згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач перебував в статусі фізичної особи-підприємця. Тобто, позивач є платником єдиного внеску у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу з Автоматизованої інформаційної системи "Податковий блок" інтегрованої картки платника податків, що заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 29587,86 грн. нарахована позивачу за його несплату в мінімально визначених розмірах за 2014, 2017-2019 роки.

Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями.

З 01 січня 2017 року фізичні особи - підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання чи неотримання доходів.

У п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 (зі змінами, внесеними Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року) зазначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218,00 грн.

Розмір мінімальної суми ЄСВ на підставі Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" чинного на час виникнення зобов`язань для ФОП становить 34,7% від розміру мінімальної заробітної плати.

Відтак, з 01.01.2014 по 31.12.2014 мінімальна сума ЄСВ становила 422,65 грн.

Відповідно до історії недоїмки за 2014 позивачу нараховано два щоквартальних внески по 1267,95 грн.

Позивачем самостійно нараховано та не сплачено 512,70 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до декларації № від 06.02.2014.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить: з 1 січня 3200,00 грн.

Мінімальна сума ЄСВ у 2017 році становить: 704,00 грн = 3200,00*22%.

За 2017 рік позивач повинна була сплатити 8448,00 грн = 704,00*12.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить: з 1 січня 3723,00 грн.

Мінімальна сума ЄСВ у 2018 році становить: 819,06 грн = 3723,00*22%.

За 2018 рік позивач повинна була сплатити 9828,72 грн = 819,06*12.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить: з 1 січня 4173,00 грн.

Мінімальна сума ЄСВ у 2019 році становить: 918,06 грн = 4173,00*22%.

За 2019 рік позивач повинна була сплатити 8262,54 грн = 918,06*9.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона підприємницьку діяльність не здійснювала та не отримувала прибутку від такої діяльності, а тому не має обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, позивач є платником єдиного внеску та зобов`язана була сплачувати такий внесок незалежно від того, чи здійснював вона фактично підприємницьку діяльність та чи отримувала вона внаслідок такої діяльності доходи.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями чинним законодавством не передбачено.

Нарахування єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) регулюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449.

Частиною 12 ст. 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ч. 2 ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 25 Закону №2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до абз. 1-3 ч. 4 цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 1 вказаного розділу передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно п. 2 розділу VI Інструкції у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Згідно п. 4 вказаного розділу вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що у зв`язку з тим, що платник мав станом на 31.10.2019 року недоїмку зі сплати єдиного внеску, орган доходів і зборів надіслав позивачу оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Разом з тим, чинним законодавством надано право контролюючому органу обчислювати єдиний внесок згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акта перевірки.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року у справі №1.380.2019.006327 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 15.02.2021