Справа № 360/742/21
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

16 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/742/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №360/742/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправними та скасування рішення, наказу щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та наказу про припинення нотаріальної діяльності,

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2021 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №360/742/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі заявник, ОСОБА_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (далі відповідач 1), Міністерства юстиції України (далі відповідач 2), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі відповідач 3) про визнання протиправними та скасування рішення, наказу щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та наказу про припинення нотаріальної діяльності.

В обґрунтування заяви зазначено, що 12.02.2021 ОСОБА_1 вручено копію наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.02.2021 року № 25/В «Про припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 » згідно з яким наказано припинити приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Топчий Наталії по Лисичанському міському нотаріальному округу з 12 лютого 2021 року та припинити дію реєстраційного посвідчення від 30 жовтня 2017 року за № 374. Наказ від 11.02.2021 № 25/В відповідачем-3 видано на підставі пункту 2 частини першої статті 30, статті 30-1 Закону України «Про нотаріат» (зі змінами), підпункту 4.34 пункту 4 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 за №759/19497 (зі змінами), постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 у справі №812/883/16, постанови Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 812/883/16.

Заявник вказав, що вказаний наказ видано у зв`язку з поновленням Верховним Судом дії наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2016 №3820/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 », який було скасовано постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 у цій справі. У постанові від 03.02.2021 Верховний Суд висловив правову позицію, що Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області не подано увесь необхідний перелік документів, які передбачені пунктом 4 Порядку внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.07.2011 №1904/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.07.2011 за №925/19663, що, є порушенням встановленої процедури та самостійною підставою для скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 №3. Верховний Суд зазначив, що вказане порушення процедури, у даних спірних правовідносинах, мало місце під час розгляду цього подання Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, що відповідно є підставою для скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 року № 3. Верховний Суд підкреслив, що ОСОБА_1 має право на оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату до суду, яке передбачено приписами частини 11 статті 10 Закону України "Про нотаріат" і приписами пункту 17 Порядку №1904/5.

Заявник також зазначив, що наявність встановлених Верховним Судом порушень імперативних норм законодавства під час розгляду Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату внесеного подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, і порушення рішенням Комісії від 08.12.2016 №3 прав та інтересів ОСОБА_1 є очевидною ознакою протиправності самого рішення. Вказане тягне за собою протиправність виданого на його підставі наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2016 №3820/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 ». Наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.02.2021 № 25/В «Про припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 » також є протиправним, оскільки виданий у зв`язку з анулюванням свідоцтва позивачки, що стало підставою для припинення її нотаріальної діяльності. Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить виконання рішення суду і поновлення порушених прав та інтересів позивачки. З посиланням на ст.ст.150,151 КАС України, просив суд:

- зупинити дію рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 № 3, наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2016 №3820/5 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 " та наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11.02.2021 № 25/В «Про припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням;

- заборонити Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Харків), його структурним підрозділам і посадовим особам вчиняти дії щодо підготовки та направлення інформації про припинення приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_1 до Харківської регіональної філії державного підприємства "Національні інформаційні системи" і повідомлення до податкового органу за місцем постійного проживання нотаріуса ОСОБА_1 про припинення дії реєстраційного посвідчення від 30 жовтня 2017 року за № 374.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази обґрунтованості заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступного.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та приєднаними до неї документами, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із системного аналізу вимог наведених норм випливає, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Законодавець встановив три підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

За правилами частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин четвертої - шостої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

При цьому в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності. Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких воно звернулося до суду, шляхом подання позовної заяви.

Крім того, оглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що до розгляду даної справи по суті та з наданих наразі позивачем документальних доказів неможливо зробити висновок про очевидну протиправність оскаржуваних рішень суб`єктів владних повноважень (відповідачів). В той же час, наявність очевидних ознак протиправності рішень відповідачів може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

Посилання позивача на те, що Верховний Суд у справі №812/833/16 встановив порушення імперативних норм законодавства під час розгляду Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату внесеного подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, і порушення рішенням Комісії від 08.12.2016 №3 прав та інтересів ОСОБА_1 , що є очевидною ознакою протиправності самого рішення, і вказане тягне за собою протиправність виданого на його підставі наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2016 №3820/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 », суд вважає неприйнятними, оскільки рішення №3 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 не було предметом розгляду у справі №812/833/16, про що зазначив сам Верховний Суд у постанові від 03.02.2021.

Отже жодного судового рішення, яким визнано протиправним та скасовано рішення №3 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 08.12.2016 та наказ Міністерства юстиції України від 27.12.2016 №3820/5 "Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1 " на разі не існує.

Всі інші доводи щодо наявності підстав для забезпечення позову суд вважає також неприйнятними по вище викладеним мотивам.

Враховуючи викладене та виходячи із змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд звертає увагу, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України. Таким чином, заявником не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову. В той же час, судом також не встановлено будь-яких обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає будь-яких правових підстав, які вказують на необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а тому заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №360/742/21 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256, 294, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №360/742/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправними та скасування рішення, наказу щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та наказу про припинення нотаріальної діяльності - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяН.М. Басова