Справа № 260/265/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 260/265/20 пров. № А/857/12205/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

представника позивача Ільчука І.М.

представника відповідача Петрової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року (прийняте у м. Ужгород суддею Гебешем С.А.; складене у повному обсязі 01 вересня 2020 року) в адміністративній справі № 260/265/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі - ГУ ДПС у Закарпатській області) від 10 січня 2020 року № про застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що він не має ліцензії на оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та не здійснює торгівлю вказаними видами продукції, а відтак не є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною п`ятдесят четвертою статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Також контролюючим органом не було виявлено факту зберігання ним алкогольних напоїв у приміщенні, яке є місцем зберігання у розумінні наведеної норми Закону. Фактично в акті перевірки контролюючим органом зафіксовано лише наявність двох банок пива, що не може вважатися місцем зберігання. Такі алкогольні напої придбавались виключно для власного споживання; жодних цінників на них не було; первинні документи, що підтверджують факт придбання товарної партії алкогольних напоїв, відсутні, оскільки таких і не могло бути. Відтак у відповідача відсутні правові підстави для застосування до нього фінансових санкцій, передбачених абзацом п`ятнадцятим частини другої статті 17 вказаного Закону.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Закарпатській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що проведеною фактичною перевіркою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , встановлено факт зберігання алкогольних напоїв - двох жерстяних банок (далі - ж/б) пива «Zlatэ Baћant», 0,5 літра, 10 % об., які знаходились на прилавку магазину. Ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та довідку про внесення місць зберігання алкогольних напоїв до Єдиного державного реєстру місць зберігання, за адресою вказаного магазину, до перевірки не було надано. Відтак, позивачем порушено вимоги статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, що мало наслідком застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17 000,00 грн. Суд першої інстанції в основу свого рішення поклав припущення про те, що позивач не здійснює оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями, оскільки не має ліцензії на такий вид діяльності, а вищевказані алкогольні напої придбані ним виключно для власного споживання; проте, він залишив поза увагою те, що матеріалами справи підтверджується саме зберігання алкогольних напоїв у місцях, не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання, що позивач сам підтверджує у позовній заяві. Тобто, позивач, приймаючи на себе обов`язок щодо зберігання алкогольних напоїв, повинен був дотримуватись вимог законодавства, а саме: зберігати алкогольну продукцію лише у приміщенні, місцезнаходження якого внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Аналіз викладених у статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначень «місце торгівлі» та «місце зберігання» не дає підстав для висновку про взаємовиключність цих місць і якщо ці місця знаходяться за однією адресою, суб`єкт господарювання відповідно до частини тридцять восьмої статті 15 вказаного Закону звільняється від обов`язку вносити до Єдиного реєстру таке місце зберігання алкогольних напоїв. За таких обставин, доводи відповідача про наявність у діях позивача ознак складу правопорушення для притягнення до відповідальності у виді штрафу за порушення порядку здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії на такий вид діяльності та за зберігання тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання згідно з частиною другою статті 17 вказаного Закону є цілком обгрунтованими, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верхового Суду України від 04.08.2020 у справі № 814/225/15 .

За клопотанням представника відповідача було проведено заміну первинного відповідача - Головного управління ДПС у Закарпатській області на його правонаступника - Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача як платник податків та зборів.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основними видами діяльності позивача за КВЕД є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування винограду, допоміжна діяльність у рослинництві, роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників.

17 грудня 2019 року посадові особи ГУ ДПС у Закарпатській області у присутності позивача провели фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить суб`єкту господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 , про що складено акт (довідку) № 000189 від 17 грудня 2019 року.

За змістом акта в ході перевірки встановлено факт зберігання алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та наявності довідки про внесення місць зберігання алкогольних напоїв, а саме: в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 зберігалось 2 ж/б пива «Zlatэ Baћant», 0,5 літра, 10 % об.

Ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та довідку про внесення місць зберігання алкогольних напоїв не надано, тобто встановлено порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

На підставі акта перевірки та відповідно до встановлених порушень керівник ГУ ДПС у Закарпатській області виніс податкове повідомлення-рішення № від 10.01.2020, яким застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції в сумі 17 000,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з покликанням на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду України від 22 серпня 2018 р. в справі № 814/152/17, мотивував його тим, що норми про зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, мають відношення до суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють реалізацію алкогольних напоїв, їх виробляють чи отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб. Штрафні санкції за зберігання алкогольних напоїв у місцях, не внесених до Єдиного реєстру, можуть бути застосовані до суб`єктів, що здійснюють процес виробництва алкогольних напоїв, оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями та вимушені зберігати алкогольну продукцію у певних місяцях.

Оскільки позивач не здійснює оптовий і роздрібний продаж алкогольних напоїв і не має ліцензії на такий вид діяльності, а реалізація алкогольних напоїв не здійснюється у магазині, з огляду на відсутність відповідної ліцензії у позивача, нема підстав для внесення до Єдиного державного реєстру місця зберігання алкогольних напоїв, при тому, що відповідно до пояснень позивача дві банки пива зберігалися в магазині для власного споживання.

Відтак, зазначене в акті (довідці) перевірки не підтверджено в ході розгляду справи, а позиція позивача не спростована відповідачем.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, регулюються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон № 481).

Згідно з частинами двадцятою, п`ятдесят першою статті 15 Закону № 481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

За визначенням, даним у статті 1 Закону № 481, місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників; місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених цією статтею визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790.

Згідно з пунктом 5 цього Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як зазначено вище, підставою для застосування до позивача штрафних санкцій був виявлений в ході перевірки факт зберігання алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та наявності довідки про внесення місць зберігання алкогольних напоїв, а саме: в магазині «Ринок над Кіблером» за адресою АДРЕСА_1 зберігалось 2 ж/б пива «Zlatэ Baћant», 0,5 літра, 10 % об.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251, пунктом 1.1 якого визначено, що Єдиний державний реєстр місць зберігання - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Відповідно до пункту 2.1 цього Порядку до Єдиного реєстру вносяться, зокрема, місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 серпня 2020 року в справі № 814/225/15, наведені у статті 1 Закону № 481 визначення місця торгівлі та місця зберігання не дають підстави для висновку про взаємовиключність цих місць.

Тобто за певних обставин місце зберігання та місце реалізації можуть знаходитись за однією адресою і тоді суб`єкт господарювання відповідно до частини тридцять восьмої статті 15 Закону № 481 звільняється від обов`язку вносити до Єдиного реєстру таке місце зберігання алкогольних напоїв.

З огляду на встановлений в ході перевірки факт зберігання алкогольних напоїв в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також те, що це місце не було внесене до Єдиного державного реєстру місць зберігання, зазначене вище виключення на позивача не розповсюджується.

Відтак є обґрунтованими доводи відповідача про наявність у діях позивача ознак складу правопорушення для притягнення його до відповідальності за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, згідно з частиною другою статті 17 Закону № 481.

За вимогами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Що стосується покликань суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду України від 22 серпня 2018 р. у справі № 814/152/17, то така не може бути застосована, з огляду на відмінність фактичних обставин, встановлених у справі № 814/152/17 та цій справі; крім того, суд повинен застосовувати правову позицію, яка є останньою в часі.

А доводи позивача на те, що вказані в акті перевірки алкогольні напої придбавались виключно для власного споживання, спростовуються наявними у справі доказами, зокрема матеріалами фотофіксації, згідно яких такі напої зберігались на прилавку разом з іншими товарами.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року в адміністративній справі № 260/265/20 скасувати.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 12 лютого 2021 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду