Справа № 620/3250/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3250/20 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ НП в Чернігівській області щодо не проведення повного грошового розрахунку на день звільнення;

- зобов`язати ГУ НП в Чернігівській області здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 20331 грн 60 коп.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року позов було задоволено:

- визнано протиправними дії ГУ НП в Чернігівській області щодо не проведення повного грошового розрахунку на день звільнення;

- зобов`язано ГУ НП в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 квітня 2020 року по 26 травня 2020 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що одноразова грошова допомога при звільненні є соціальною гарантією при звільненні поліцейського та не входить до складу грошового забезпечення поліцейських, тому дія ст.ст. 116, 117 КЗпП України на таку допомогу не поширюється. Скаржник просить звернути увагу, що ГУ НП в Чернігівській області є бюджетною установою та на момент звільнення позивача не мало власних коштів для виплати одноразової грошової допомоги. Крім цього, на момент винесення оскаржуваного рішення були внесені зміни до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260), згідно з якими одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення зі служби.

Відзив на апеляційну скаргу ГУ НП в Чернігівській області від ОСОБА_1 не надходив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ГУ НП в Чернігівській області задовольнити частково, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року - змінити в частині нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що наказом ГУ НП в Чернігівській області № 98 о/с від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнений зі служби в Національній поліції з 14 квітня 2020 року за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Згідно з довідкою ГУ НП в Чернігівській області від 06 липня 2020 року № 21/Г-194 ОСОБА_1 нараховано одноразову допомогу при звільненні в сумі 40814 грн 16 коп., яку виплачено на картковий рахунок 26 травня 2020 року.

Вважаючи дії ГУ НП в Чернігівській області щодо не своєчасного нарахування одноразової допомоги при звільненні та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні неправомірними, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату грошової компенсації за за порушення строків виплати всіх сум, що належать йому в день звільнення на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Судом першої інстанції враховано, що нормами законодавства, які є спеціальними у спірних правовідносинах, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення при звільненні. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення періоду затримки повного розрахунку при звільненні та розміру середнього заробітку за час затримки такого розрахунку з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з вимогою щодо зобов`язання ГУ НП в Чернігівській області здійснити виплату середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 15 квітня 2020 року по 26 травня 2020 року у сумі 20331 грн 60 коп., згідно зі ст. 117 КЗпП України.

У свою чергу відповідач заперечує можливість застосування до спірних правовідносин положень трудового законодавства, так як питання виплати грошового забезпечення працівникам поліції регулюються спеціальним законодавством.

Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Проте Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не врегульовано питання щодо порядку та сроків проведення повного грошового розрахунку при звільненні.

В апеляційній скарзі відповідач просить звернути увагу, що на момент винесення оскаржуваного рішення було внесено зміни до Порядку № 260 в частині строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Зокрема, Порядок № 260 доповнено новим розділом VI згідно з Наказом МВС України № 539 від 17 липня 2020 року, в якому зазначається, що одноразова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення зі служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача, колегія суддів враховує, що зміни до Порядку № 260 були внесені 17 липня 2020 року та набрали чинності 21 серпня 2020 року. ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Національній поліції 14 квітня 2020 року, виплату проведено 26 травня 2020 року. Відтак, правовідносини що виникли між сторонами справи регулювались Порядком № 260 у редакції від 23 березня 2018 року, в якій не зазначалися строки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Таким чином, на час виникнення спору не існувало норми спеціального законодавства, яка б регулювала питання щодо строків проведення повного грошового розрахунку на день звільнення.

Водночас правовідносини, пов`язані з відповідальністю роботодавців за невчасну виплату всіх сум, які належали до сплати звільненому працівнику, врегульовані ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Згідно з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15 березня 2019 року у справі № 814/2594/16, у випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю, можливе субсидіарне використання загальних норм.

Можливість субсидіарного застосування загальних норм закріплена у Законі України «Про Національну поліцію». Відповідно до п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Нормами ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, передбачено, що заробітна плата - це будь-яка винагорода або заробіток, яку можна обчислити в грошах, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення. Відповідно до вказаної статті роботодавець зобов`язаний заплатити працівникові за працю, яку він виконав чи має виконати, або за послуги, котрі ним надано чи мають надаватися.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У свою чергу ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вже зазначалося, ГУ НП в Чернігівській області не визнає одноразову грошову допомогу при звільненні складовою грошового забезпечення, що обов`язкове до виплати при звільненні. Наполягає на тому, що одноразова грошова допомога не входить до складу грошового забезпечення, а є соціальною гарантією та не підлягає обов`язковій виплаті саме у день звільнення.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача, колегія суддів враховує правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 806/2164/16. За змістом вказаного судового рішення одноразова грошова допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби, а доводи відповідача про те, що одноразова грошова допомога при звільненні не є тією сумою, несвоєчасність виплати якої має наслідком настання юридичних наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України, є безпідставними.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що одноразова грошова допомога повинна була бути виплачена у день звільнення, а ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку, визначеному ст. 117 КЗпП України.

Під час дослідження матеріалів позовної заяви колегія суддів встановила, що наказом ГУ НП в Чернігівській області № 98 о/с від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Національній поліції з 14 квітня 2020 року за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Відповідно до абз. 3 п. 23 Розділу І Порядку № 260 (редакція від 23 березня 2018 року, яка була чинною на момент виникнення спору) днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Таким чином, днем звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції є 14 квітня 2020 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року днем звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції визнається 09 квітня 2020 року, а саме день видання наказу ГУ НП в Чернігівській області № 98.

Разом з тим, в резолютивній частині рішення суду першої інстанції не зазначено розмір грошових коштів, що підлягають стягненню. Відповідно до постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 820/3945/16, задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неправильно визначив період затримки розрахунку при звільненні та не зазначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Періодом, за який на користь позивача підлягає виплаті середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, є час з 15 квітня 2020 року (перший робочий день після звільнення зі служби) по 26 травня 2020 року (день фактичної виплати), який становить 42 календарних дні.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на отримання якого має позивач, колегія суддів враховує, що згідно з п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При вирішенні питання щодо обрахунку середньої заробітної плати поліцейських колегія суддів враховувала позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 160/2867/19. У вказаному рішенні акцентується увага на те, що Порядок № 100 регулює загальні засади обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати, в той час як Порядок № 260 встановлює особливості обчислення грошового забезпечення для поліцейських.

З аналізу положень Порядку № 260 випливає, що для розрахунку середньоденного та загального розміру середнього грошового забезпечення працівників поліції потрібно використовувати не робочі, а календарні дні.

Згідно з довідкою ГУ НП в Чернігівській області від 06 липня 2020 року № 21/Г-194 грошове забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням становить: за лютий 2020 року (29 календарних днів) - 15757 грн 00 коп. та за березень 2020 року (31 календарний день) - 14740 грн 98 коп., а всього - 30497 грн 98 коп.

Отже, кількість календарних днів за лютий та березень становить 60 днів, а розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 508 грн 30 коп. (30497 грн 98 коп./60 днів).

Повна сума грошового забезпечення, яку ОСОБА_1 мав отримати в день звільнення становить 49745 грн 28 коп., з них 8931 грн 12 коп. - кошти, що виплачені в день звільнення та 40814 грн 16 коп. одноразова грошова допомога, що виплачена 26 травня 2020 року. В такому випадку, сума несвоєчасно виплаченої одноразової грошової допомоги становить 82,05% від усієї належної до виплати суми.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, використовуючи принцип співмірності. Разом з тим, таке зменшення має залежати від розміру не виплаченої суми.

З урахуванням того, що строк невиплати належних звільненому працівнику сум становить 42 дні, розмір компенсації, обчисленої згідно зі ст. 117 КЗпП України, становить 21348 грн 60 коп.

Застосовуючи принцип співмірності при розрахунку відшкодування, колегія суддів дійшла до висновку, що розмір належних до виплати позивачу коштів повинен становити 82,05% від усієї суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що складає 17516 грн 53 коп. (82,05% від 21348 грн 60 коп.).

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи внаслідок надання неналежної оцінки дослідженим доказам.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, колегія суддів враховує, що звернувшись до суду з позовом ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача здійснити позивачу виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 20331 грн 60 коп.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 820/3945/16 щодо необхідності вказувати у рішенні суду розмір грошового стягнення на користь позивача, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є саме стягнення з ГУ НП в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в розмірі 17516 грн 53 коп.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ГУ НП в Чернігівській області задовольнити частково, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року - змінити в частині нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року - змінити, викласти абзац третій його резолютивної частини у такій редакції:

«Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (місце знаходження: 14000, м. Чернігів, просп. Перемоги, 74, ідентифікаційний код 40108651) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 квітня 2020 року по 26 травня 2020 року у сумі 17516 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістнадцять) грн 53 коп.».

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

О.І. Шурко