Справа № 320/3417/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3417/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправним нарахування заборгованості (недоїмки) по сплаті єдиного соціального внеску у розмірі 2486,62 грн. та зобов`язання відкоригувати загальну суму заборгованості за платежем єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платника податків фізичної особи - підприємця, шляхом її зменшення на суму заборгованості у розмірі 2486,62 грн. та внести відповідні зміни про це до інформаційної системи органу доходів і зборів стосовно фізичної особи - підприємця, в тому числі інтегрованої картки платника податків, облікової картки платника єдиного соціального внеску.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що дії відповідача по визначенню суми заборгованості (недоїмки) по сплаті єдиного соціального внеску не відповідають приписам діючого законодавства України в зв`язку з тим, що нарахування єдиного соціального внеску особі, яка є пенсіонером, є неправомірним.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 вересня 2020 року №Ф-1-25 на суму 2486,62 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач з 2008 року зареєстрований фізичною особою - підприємцем та згідно даних, переданих органом Пенсійного фонду України, за позивачем обліковується заборгованість (недоїмка) по сплаті єдиного соціального внеску, яка виникла у 2014 році. Як установлено контролюючим органом, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже не є пенсіонером в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки отримує пенсію із зменшенням пенсійного віку.

У відзив на апеляційну скаргу позивач наголошує, що доводи відповідача не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а також не враховують судову практику, яка склалась за результатами розгляду аналогічних спорів. Факт перебування на пенсії відповідач не заперечує, а тому підстави для визначення заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску відсутні.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що з 12 лютого 2008 року позивач є фізичною особою-підприємцем та взятий на облік в органах державної податкової служби.

Відповідно до витяга з Реєстра платників єдиного податку позивач є платником податків, що обрав спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку з 01 січня 2012 року.

З 21 жовтня 2010 року позивачу призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно із статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

12 жовтня 2017 року ГУ ДПС у Київській області на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів склало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1-25, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 29 лютого 2016 року складає 2486,62 грн., з них 2486,62 грн. - сума недоїмки.

06 лютого 2019 року відповідачем на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів склав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2036-55, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31 грудня 2018 року складає 2486,62 грн., з них 2486,62 грн. - сума недоїмки.

05 листопада 2019 року контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1-25, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31 жовтня 2019 року складає 2486,62 грн., з них 2486,62 грн. - сума недоїмки.

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 05 листопада 2019 року №Ф-1-25, позивач оскаржив її в адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги прийнято рішення від 27 січня 2020 року, відповідно до якого вимогу про сплату боргу (недоїмки) скасовано та вирішено вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, зобов`язано ГУ ДПС у Київській області сформувати на направити нову вимогу згідно вимог чинного законодавства.

06 лютого 2020 року відповідач на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів склав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1-25, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31 січня 2020 року складає 2486,62 грн., з них 2486,62 грн. - сума недоїмки.

13 лютого 2020 року позивач звернувся до ГУ ДПС у Київській області із заявою про відкоригування загальної суми заборгованості за платежем ЄСВ, відповіді на яку не отримав.

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2020 року №Ф-1-25, позивач оскаржив її в адміністративному порядку до ДПС України. За результатами скарги 31 березня 2020 року прийнято рішення, відповідно до якого вимогу скасовано та вирішено вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, зобов`язано ГУ ДПС у Київській області сформувати на направити нову вимогу згідно вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись із законністю наведених дій, позивач звернувся з позовом до суду.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як особа, яка отримує пенсію за віком, звільнена від обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок, а належним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування вимоги.

Здійснюючи перегляд рішення місцевого суду, колегія суддів керується положеннями частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто переглядає таке в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №2464-VI).

Як зазначено у пункті 2 частини 1 статті 1 згаданого Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями статті 2 Закону України №2464-VI закріплено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до положень пункта 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці.

Частина четверта цієї правової норми містить застереження, що особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, та за наявності двох обов`язкових умов: 1 - є пенсіонерами за віком або інвалідами, після законодавчих змін - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Як установлено судом та підтверджується наявними у справі доказами, позивач отримує пенсію за віком з 21 жовтня 2010 року.

Згідно з даними інтегрованої картки платника податків позивача по єдиному соціальному внеску станом на 11 листопада 2014 року у позивача обліковується сума боргу у розмірі 2486,62 грн, яка виникла у період 2013 - 2014 років.

Отже, сума заборгованості виникла за період, коли позивач вже отримував пенсію за віком.

Твердження відповідача про те, що пільга, передбачена положеннями частини 4 статті 4 Закону України №2464-VI, не поширюється на осіб, яким пенсія за віком призначена зі зниженням пенсійного віку, колегія суддів уважає помилковим.

У рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 (справа № 1-11/2018(3830/15) Конституційний Суд України зазначив, що встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку (п. 4 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України звернув увагу, що в ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі № 796-ХІІ передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій. Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб (п. 6 мотивувальної частини).

З огляду на підходи, висловлені Конституційним Судом України у загаданому вище рішенні, обмежувальне тлумачення прав, пільг, гарантій громадян, що постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, не допускається.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька