Справа № 640/10746/20
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року м. Київ № 640/10746/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати таким, що не відповідає закону та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10- 2723/15-20-сг від 05.03.2020 про відмову у наданні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства);

- зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Київській області надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) площею 2,0 га, яка знаходиться за межами Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, згідно з доданим до заяви-клопотання графічним матеріалом, в порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.02.2020 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою-клопотанням від 03.02.2020, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (далі - земельна ділянка), яка знаходиться за межами Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в порядку безкоштовної приватизації, передбаченої Земельним Кодексом України. У відповідь на заяву-клопотання, 16.03.2020 позивачем було отримано наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 05.03.2020 №10-2723/15-20-сг, яким йому було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення, права на які буде виставлено на земельні торги.

Позивач вважає, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Київській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки є необгрунтованою та незаконною, а Головне управління Держгеокадастру у Київській області необхідно зобов`язати прийняти рішення надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в порядку безкоштовної приватизації, передбаченої Земельним Кодексом України.

Також вказано, що вичерпний перелік підстав, визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України та за наявності яких заявнику може бути відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не визначає «включення масиву земель, на якому розміщена земельна ділянка до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги» як підставу для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. На думку позивача, відповідачем було відступлено від положень статті 118 Земельного кодексу України та фактично надано неправомірну та необгрунтовану відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі та запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву, копію відзиву одночасно надіслати позивачу.

Відповідачем 11.06.2020 подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що до Головного управління Держгеокадастру у Київській області позивачем було подано клопотання від 03.02.2020 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. До клопотання додано графічні матеріали з визначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Вказано, що Головне управління розглянуло клопотання позивача та додані графічні матеріали, на яких відображено місце розташування бажаної для відведення земельної ділянки, та виявивши невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам частини сьомої статті 118 Кодексу, прийняло наказ від 05.03.2020 №10-2723/15-20-сг, відмовивши ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки з таких підстав: бажана до відведення у власність земельна ділянка розміщена в масиві земель що включено до переліку земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення права на які буде виставлено на земельні торги; крім того згідно з відомостями програмно-апаратного комплексу «Національна кадастрова система» Державного земельного кадастру, земельна ділянка зазначена на графічному матеріалі не відноситься до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, а відноситься до Боярської міської ради.

Позивачем 05.06.2020 подано відповідь на відзив, в якій останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Також, позивачем 05.11.2020 подано додаткові пояснення, в яких вказано, що відповідач наказом від 05.03.2020 №10-2723/15-20-сг відмовив позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на тій підставі, що земельна ділянка розміщена на масиві земель, який включено до переліку земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення, права на які буде виставлено на земельні торги. Однак, незважаючи на зазначену відповідачем вказану причину відмови, останній не надав до суду жодних доказів (копій наказів, розпоряджень, інших документів організаційно-розпорядчого характеру, тощо), які б підтверджували включення масиву земель, на якому розміщена земельна ділянка, до переліку земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення, права на які буде виставлено на земельні торги навіть попри те, що закон не надає права відповідачу включати до зазначеного переліку масиви земель.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 03.02.2020 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою-клопотанням, в якій просив відповідно до статті 14 Конституції України, статей 118, 122 Земельного Кодексу України надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства), яка знаходиться за межами населеного пункту в межах Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та місце розташування якої орієнтовно зазначено на графічних матеріалах (додаються), відповідно до вимог статті 118 Земельного Кодексу України. Також повідомлено, що право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням в порядку, визначеному законодавством, не використав.

В додаток до вказаної заяви позивачем додано: графічні матеріали, на яких орієнтовно зазначена земельна ділянка орієнтовною площею 2,0 га,; паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного коду.

Наказом від 05.03.2020 №10-2723/15-20-сг Головне управління Держгеокадастру у Київській області, відповідно до статей 15-1, 118, 122, 123, 134, 136 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308 (у редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 №53), відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2.0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з таких підстав: бажана до відведення у власність земельна ділянка розміщена в масиві земель що включено до переліку земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення права на які буде виставлено на земельні торги; зазначена на графічному матеріалі земельна ділянка не відноситься до Білогородської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаним наказом, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписи частини другої статті 4 Земельного кодексу України визначають, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно пункту «а» частини другої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

За правилами пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин першої, другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно частин третьої, четвертої статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

З наведеного випливає, що законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями статті 118 Земельного кодексу України.

Так, згідно частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (далі - Положення №15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Приписи підпункту 31 пункту 4 Положення №15 визначають, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Крім того, за правилами підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Київській області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333, головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, саме до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Київській області належить питання надання дозволу з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки поза межами населеного пункту.

При цьому згідно частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17.

З оскаржуваного наказу від 05.03.2020 №10-2723/15-20-сг вбачається, що підставою відмови стало те, що бажана до відведення у власність земельна ділянка розміщена в масиві земель що включено до переліку земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення права на які буде виставлено на земельні торги, зазначена на графічному матеріалі земельна ділянка не відноситься до Білогородської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області.

Суд зазначає, що відповідачем надано суду відзив, проте не надано належних доказів таких тверджень, зокрема: проектів землеустрою, кадастрового плану, містобудівної документації в цій частині, іншої документації із землеустрою, яка б підтверджувала підставу відмови відповідача.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, як зазначено вище, відповідачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували правомірність винесення оспорюваного наказу, а тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області 05.03.2020 №10-2723/15-20-сг є протиправним та таким, що не ґрунтується на об`єктивних фактах та прийнятий без належного його мотивування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 05.03.2020 №10-2723/15-20-сг про відмову у наданні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства), підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Київській області (Ідентифікаційний код 39817550) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) площею 2,0 га, яка знаходиться за межами Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, згідно з доданим до заяви-клопотання графічним матеріалом, в порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до позиції Верховного суду України, яка відображена у постанові від 16.09.2015 №21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 у справі №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 21.08.2018 у справі №810/3393/17 (адміністративне провадження №К/9901/48331/18) зазначає, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333 (далі-Положення), Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом 13 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З наведеного вбачається, що Головне управління Держгеокадастру в Київській області має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наведеними положеннями чинного законодавства чітко визначені які підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не мають втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно Рекомендацій Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень під дискреційними повноваженнями розуміються повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, оскільки у даному випадку розгляд клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняття відповідного рішення є дискреційними повноваженнями Держгеокадастру, а суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта владних повноважень, то у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Поряд із цим, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що суд при розгляді справи обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи позицію Верховного суду України та керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вбачає підстави для виходу за межі позовних вимог виключно з метою ефективного захисту прав позивача на безоплатне отримання земельної ділянки від порушень з боку Головного управління Держгеокадастру у Київській області, які можуть полягати у неодноразовій необґрунтованій відмові позивачу у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтованою площею від 0,11 гектара до 0,12 гектара, яка розташована у Київській області, с. Жукин (ІКК: Район Вишгородський, КОАТУУ: , Зона 29, Квартал 126).

За таких обставин, наявними є підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача з належним мотивуванням підстав прийняття цього наказу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення шляхом визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 05.03.2020 №10-2723/15-20-сг про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) площею 2,0 га, яка знаходиться за межами Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, з належним та обгрунтованим мотивуванням підстав винесення свого рішення за результатами його розгляду.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Крім того, щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень суд може під час ухвалення рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, а тому, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 257-263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 05.03.2020 №10-2723/15-20-сг про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) площею 2,0 га, яка знаходиться за межами Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, з належним та обгрунтованим мотивуванням підстав винесення свого рішення за результатами його розгляду.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.