Справа № 620/6328/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року Чернігів Справа № 620/6328/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Менська виправна колонія (№91)" про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 ( далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Державної установи «Менська виправна колонія (№91) (далі також - МВК-91, відповідач) про скасування рішення відповідача №22 від 30.11.2020 про відмову щодо переведення засудженого ОСОБА_1 у відповідності до ст.ст.100,101 КВК України та зобов`язати відповідача прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення порушує критерії пропорційності, тобто прийнято без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Ухвалою суду від 16.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 01.02.2021 у відповідача витребувано наказ про створення комісії з питань застосування пільг до засуджених, Положення про комісію та протокол засідання комісії № 22 від 30.11.2020, засвідчені належним чином.

08.02.2021 на виконання ухвали суду від 01.02.2021 відповідачем надано витребувані документи.

Відзив у встановлений судом строк відповідач не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

30.06.2017 Соль-Ілецьким районним судом Оренбурзької області ОСОБА_1 засуджений за ст.ст. 228.1 ч.4 п. «а» (20 епізодів); 228.1 ч.4 п. «а, г» (10 епізодів); ст. 30 ч.З; 228.1 ч.4 п. «а, г»; 228.1 ч.5 КК РФ із застосуванням ст. 69 КК РФ до 9 років 6 місяців позбавленню волі колонії суворого режиму. Кінець строку відбування покарання 23.08.2025.

У державній установі «Менська виправна колонія (№91) позивач відбуває покарання з 08.11.2019, що підтверджується інформацією, викладеною у витягу з протоколу № 22 від 30.11.2020.

30.11.2020 на засіданні комісії по пільгам засуджених Менської ВК -91 Чернігівської області (далі-Комісія) розглянуто питання про можливість застосування пільг до засуджених, які відбули передбачений законодавством строк покарання. Доповідали начальники відділення СПС.

За результатами розгляду вказаного питання, Комісією прийнято рішення, оформленим протоколом № 22, де зазначено, що засуджений ОСОБА_1 відбув встановлену законом частину строку покарання, характеризується посередньо, сумлінною поведінкою та ставленням до праці не стає на шлях виправлення, не заслуговує на застосування ст.ст.100, 101 КВК України. За прийняте рішення проголосували: За- 5 членів комісії, проти-1 член комісії, утримались - 0 членів комісії.

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазнає наступне.

Зміна умов тримання засуджених до позбавлення волі регламентована статтею 100 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), якою встановлено, що залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду (частина перша).

Зміна умов тримання в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії. У разі якщо така постанова передбачає збільшення обсягу встановлених обмежень і більш суворі умови тримання, вона погоджується із спостережною комісією (частина друга).

Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області. У разі якщо таке подання передбачає переведення засудженого до установи виконання покарань з вищим рівнем безпеки, воно погоджується із спостережною комісією (частина третя).

Відповідно до частини першої статті 101 КВК України засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться:

- з приміщень камерного типу в звичайні жилі приміщення колонії максимального рівня безпеки або колонію середнього рівня безпеки - після фактичного відбуття не менше однієї четвертої призначеного судом строку покарання;

- із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки - після фактичного відбуття не менше половини призначеного судом строку покарання;

- у колоніях мінімального і середнього рівня безпеки - до дільниці соціальної реабілітації після фактичного відбуття:

1) не менше однієї четвертої строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості;

2) не менше третини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше половини строку покарання, призначеного судом за особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до п. 2, 3 розділу І "Положення про комісію установи виконання покарань, щодо застосування до засуджених умовно - дострокового звільнення від відбуття покарання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміни умов тримання засудженого та встановлення адміністративного нагляду згідно закону України "Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі" затвердженого наказом Державної установи "Менська виправна колонія (№91) " від 04.02.2021 № 88/ОД-21, Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Кримінально - виконавчим кодексом України, нормативно - правовими актами Міністерства юстиції України, наказами Міністерства юстиції України, департаменту питань виконання кримінальних покарань, іншими нормативно - правовими актами та цим Положенням. Метою діяльності комісії є забезпечення реалізації положень статей 81, 82, 107 Кримінального кодексу України, статей 537,539 Кримінального процесуального кодексу України та статей 100, 101, 154 Кримінально - виконавчого кодексу України.

Пунктом 4, 5, 6 розділу V вказаного Положення визначено, що особам, запрошеним на засідання комісії, може бути надана можливість висловити свою думку з питань, які розглядаються. Присутність засудженого під час розгляду комісією його питання є обов`язковою. У разі, якщо засуджений, стосовно якого комісією розглядається питання, визначене її повноваженнями, з об`єктивних причин не може бути присутнім на її засіданні і не може доручити участь у засіданні комісії особі, яка представляє його інтереси у встановленому законом порядку, комісія приймає рішення про перенесення розгляду питання із зазначенням причин. У такому випадку питання розглядається на ближчому засіданні комісії, у якому може взяти участь засуджений або особа, яка представляє його інтереси у встановленому законом порядку.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що присутність засудженого під час розгляду комісією його питання є обов`язковою, а у разі, якщо засуджений, стосовно якого комісією розглядається питання, з об`єктивних причин не може бути присутнім на її засіданні і не може доручити участь у засіданні комісії особі, яка представляє його інтереси у встановленому законом порядку, комісія приймає рішення про перенесення розгляду питання із зазначенням причин. У такому випадку питання розглядається на ближчому засіданні комісії, у якому може взяти участь засуджений або особа, яка представляє його інтереси у встановленому законом порядку.

Водночас витяг з протоколу засідання Комісії по пільгам засуджених Менської ВК-91 Чернігівської області № 22 від 30.11.2020 не містить інформації, що позивач був присутній на засіданні Комісії під час розгляду комісією його питання.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, оскаржуване рішення прийнято без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, що є порушенням п.9 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Крім того, як зазначає позивач у позові, він фактично не погодився з правомірністю рішення відповідача про відмову в зміні йому умов відбування покарання відповідно до положень ст.100,101 КВК України.

Суд встановив, що відповідно до протоколу засідання комісії № 22 від 30.11.2020, Комісія більшістю голосів прийнявши рішення про відмову позивачу в застосуванні до нього пільги, передбаченої ст. 100,101 КВК України, врахувала, що за час відбування покарання позивач схильний до вчинення злісних порушень установленого порядку відбування покарання.

Однак доказів відповідно до ст. 73-75 КАС України на підтвердження вказаних обставин суду не надав.

У той же час суд враховує те, що позивач за сумлінне за сумлінне ставлення до праці (РФ); за активну участь з благоустрою їдальні (РФ); за сумлінну поведінку та ставлення до праці; за дотримання правил поведінки та виконання покладених обов`язків працівника швейної дільниці установи мав заохочення, що підтверджується Довідкою про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_1 (а.с.14).

З огляду на наведене, суд зазначає, що на час розгляду питання щодо застосування до позивача пільг, передбачених ст.101 КВК України, відповідачем зазначені обставини не враховані.

Встановлені обставини справи дають підстави для висновку, що відповідач на засіданні комісії 30.11.2020 при прийнятті рішення про відмову в застосуванні до позивача пільги, передбаченої ст.100,101 КВК України, діяв необґрунтовано, позаяк не врахував всіх обставин, які характеризують особу засудженого, та прийняв рішення без присутності засудженого.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Комісії, оформленого протоколом № 22 від 30.11.2020.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення про переведення позивача у відповідності до ст.ст.100,101 КВК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Разом з тим, існують випадки, у яких суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень діяти певним чином і це вбачається з аналізу зазначених вище норм Кодексу адміністративного судочинства.

Стосовно дискреційних повноважень, суд зазначає, що такими є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним. Отже, у такому випадку буде відсутнім факт невиконання обов`язку та, відповідно, факт порушення прав позивача.

Відтак суд зазначає, що зобов`язання відповідача прийняти рішення , яким дозволити переведення позивача відповідно до ст.ст. 100,101 КВК України, має ознаки втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що є неприпустимим.

Відтак, дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо зміни умов тримання позивача, з урахуванням висновків суду.

У даному випадку, зобов`язання вчинити дії є наслідком встановлення протиправності оскаржуваного рішення. Більше того, воно є самостійним способом захисту, що може не вимагати його об`єднання з іншими, виходячи з диспозитивності адміністративного процесу та свободи особи у визначенні позовних вимог, з якими вона звертається до суду.

Враховую викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення в порядку ст. 77 КАС України, а відтак, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по пільгам засуджених Менської ВК-91 Чернігівської області, оформлене протоколом від 30.11.2020 № 22.

Зобов`язати Адміністрацію Державної установи "Менська виправна колонія (№91)" повторно розглянути питання про можливість застосування пільг до ОСОБА_1 , передбачених ст. ст. 100,101 КВК України, з урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державна установа "Менська виправна колонія (№91)", пр.Дружби, буд.5, смт.Макошине, Менський район, Чернігівська область,15652, .

Повний текст рішення виготовлено 15 лютого 2021 року.

Суддя І.І. Соломко