Справа № 285/185/21
Суддя: Сташків Т. Б.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/185/21

провадження у справі №2-а/0285/8/21

08 лютого 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б., за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: Гопанчука В.П.,

відповідача: не прибув,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП в Миколаївській області 3 батальйону 2 роти Явтушенка Валерія Валерійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора УПП в Миколаївській області від 17.12.2020 року про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП; провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначає, що оспорюваною постановою інспектора УПП в Миколаївській області від 17.12.2020 року позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., за те, що 16.12.2020 року о 15 год. 16 хв. по проспекту Г.Сталінграду, 2 у м. Миколаєві ОСОБА_1 водій вантажного транспортного засобу MAN 3, д.н.з. НОМЕР_1 та причіпом до нього, д.н.з. НОМЕР_2 , на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.4.а ПДР України, за що передбачено адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП. Однак, відповідач здійснив зупинку транспортного засобу незаконно, не маючи для цього достатніх підстав, вигадавши як підставу для зупинки транспортного засобу проїзд на заборонений сигнал світлофора. У постанові не зазначено жодних доказів, на підставі яких відповідач прийшов до переконання про вчинення позивачем вказаного правопорушення. Крім того, відповідач зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення, чого ним зроблено не було.

Відповідач подав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що постанова винесена уповноваженою особою з дотриманням вимог чинного законодавства, доказів, які б мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав відзив на позов, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно постанови інспектора УПП в Миколаївській області від 17.12.2020 року позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., за те, що 16.12.2020 року о 15 год. 16 хв. по проспекту Г.Сталінграду, 2 у м. Миколаєві ОСОБА_1 водій вантажного транспортного засобу MAN 3, д.н.з. НОМЕР_1 та причіпом до нього, д.н.з. НОМЕР_2 , на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.4.а ПДР України, за що передбачено адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 8).

Відповідно до п. 2.1. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС від 25 вересня 2019 року (№ 127/19283/17).

При цьому, у зазначеній Постанові суд касаційної інстанції відхилив доводи скаржника про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи скаржника Верховний Суд визнав необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Керуючись вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України суд першої інстанції враховує висновки Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові суду касаційної інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував того факту, що ним не було пред`явлено працівнику поліції посвідчення водія, що є порушенням вимог п. 2.4. ПДР України та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а тому суд приходить до висновку, що працівником поліції було правомірно винесено постанову про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічний правовий висновок щодо обов`язку доказування в адміністративному процесі викладено в постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року (справа № 760/2846/17).

Отже в судовому засіданні встановлено, що позивачем не було пред`явлено працівнику поліції посвідчення водія, що є порушенням вимог п. 2.4. ПДР України та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а тому працівником поліції було правомірно винесено постанову про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин.

Доводи позивача про те, що відповідач зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, судом досліджено, що стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 243, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора УПП в Миколаївській області 3 батальйону 2 роти Явтушенка Валерія Валерійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 15 лютого 2021 року.

Суддя Т.Б. Сташків