Справа № 340/5137/20
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/5137/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Первозванівської сільської ради, вул. Гагаріна,1, с. Первозванівка, Кропивницький район, Кіровоградська область,27652

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить :

1)визнати протиправним та скасувати рішення 25 сесії 8 скликання Первозванівської сільської ради від 10.04.2020 року №1256 "Про відмову у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 ";

2) зобов`язати Первозванівську сільську раду прийняти рішення про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення ФГ (код КВЦПЗ А01.02) - в розмірі земельної частки (паю), який становить 4,95 умовних кадастрових гектарів, визначеної для члена с/г підприємства, розташованого на території Первозванівської сільської ради (с. Миколаївські Сади) із земельної ділянки з кадастровим номером - :02:000:9149, загальною площею 62,9 га, розташованої на території Федорівського старостинського округу, що перебуває у комунальній власності Первозванівської сільської ради та знаходиться в оренді у ФГ ОСОБА_2 , згідно договору оренди, укладеного 11.01.2010р., зареєстрованого 15.12.2011 р. управлінням Держкомзему у Кіровоградському районі в Державному реєстрі земель за №00981.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено їй у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року провадження в справі відкрито за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

Від представника позивача до суду надійшов відповідь на відзив (вх.№264/21 від 05.01.2021р.).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 26.02.2020 р. позивач звернулась до відповідача з клопотанням про надання їй, як члену ФГ Кондратенка І.В. дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, для ведення ФГ в розмірі земельної частки (паю), який становить 4,95 умовних кадастрових га, визначеної для члена с/г підприємства, розташованого на території Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (с. Миколаївські Сади) із земельної ділянки ФГ ОСОБА_2 (а.с.51).

До вказаного клопотання позивачем додані документи згідно додатку (а.с.16-50).

Відповідач, на засіданні 25 сесії 8 скликання від 10 квітня 2020 року прийняв рішення №1256, яким відмовив в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 .

Оскаржуване рішення містить посиланням на висновок постійної комісії сільської ради з питань земельних відносин, екології, містобудування та використання природних ресурсів. В рішенні вказано, що воно прийняте керуючись п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 12, 33, 39, 81, 118, 121, 122, 125, 126 ЗК України, ст.ст. 19, 20, 50 Закону України "Про землеустрій", cт. 8, 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Законом України "Пор внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 №340-ІХ (а.с. 14-15).

Позивач не погодившись із вказаним рішенням, звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (далі - ЗК України) від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1, 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Частинами 1, 4 статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Аналіз наведених норм свідчить, що, відповідно до статті 118 ЗК України, Первозванівська сільська рада, отримавши заяву представника, який діє в інтересах позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства за рахунок земель комунальної власності, повинна була перевірити цю заяву на відповідність її вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і у місячний строк прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або, у разі виявлення обставин, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України, - прийняти рішення про відмову у наданні такого дозволу з наведенням відповідних мотивів.

Судом встановлено, що заява представника позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не була розглянута відповідачем у місячний строк через об`єктивні обставини, що було зумовлене противоепідеміологічними заходами по боротьбі з COVID-19.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно підпункту "в" частини 3 статті 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі пункту "а" частини 1 статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Судом встановлено, що представник позивача звернувся до відповідача в інтересах позивача, який є зацікавленим в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у межах норми, передбаченої п."а" ч.1 ст.121 ЗК України, за рахунок земельної ділянки ФГ Кондратенка І.В. в розмірі земельної частки (паю), яка перебуває у користуванні (в оренді) ФГ ОСОБА_2 .

Представником позивача до матеріалів справи долучена копія договору оренди землі від 11 січня 2010 року (а.с.37-42).

Представник позивача вважає, що, відповідно до ЗК України, ОСОБА_1 має право на отримання цієї земельної ділянки безоплатно у власність, у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України, для безоплатної приватизації земельних ділянок як член фермерського господарства.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фермерське господарство", фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту (ст.3 Закону України "Про фермерське господарство").

Згідно зі статтями 7, 8 вказаного Закону, надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Статтею 12 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про фермерське господарство", члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Статтями 31, 32 ЗК України встановлені аналогічні норми.

Згідно частин 6, 7 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, частиною 7 статті 118 ЗК України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

В оскаржуваному рішенні не вказано які саме порушення вимог статті 118 ЗК України допустив представник позивача при зверненні із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю).

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, у спірному рішенні повинні бути зазначені мотиви відмови у задоволенні заяви представника позивача із посиланням на норми законодавства, які стали, як на думку відповідача, на заваді прийняттю позитивного рішення.

Дослідивши оскаржуване рішення суд вважає, що відповідачем взагалі не зазначено підстав та жодних мотивованих висновків для відмови.

Суд зауважує, що законодавець, наділяючи відповідача розпорядчими функціями щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, зобов`язав орган місцевого самоврядування мотивувати таке рішення. Тобто, відповідача зобов`язано навести конкретні підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви його прийняття, а не обмежуватись загальними нормами чинного земельного законодавства.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, у взаємозв`язку із вказаними приписами чинного законодавства, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення не містить будь яких мотивів, які можуть бути перевірені в судовому порядку, що свідчить про немотивованість такого рішення.

Суд констатує, що спірне рішення взагалі не містить будь якої мотивації чи то доводів його прийняття, що не дає підстави встановити дійсну підставу відмови.

Посилання відповідача у відзиві на позов про відсутність права у позивача на безоплатне отримання земельної ділянки державної чи комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку та після припинення договору оренди землі, а також доводи про те, що з клопотанням повинен був звертатись не позивач, а фермерське господарство відхиляються судом, з огляду на відсутність таких посилань у спірному рішенні. Тобто, оскільки вищеописані доводи не зазначені у спірному рішенні, а відтак не можуть бути перевірені судом не предмет законності.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 року у справі №806/2978/17 вказав, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку, що рішення Первознанівської сільської ради від 10 квітня 2020 року №1256 прийняте у порушення вимог Земельного Кодексу України не відповідає критеріям відповідності, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню, як протиправне. Отже позов у цій частині вимог слід задовольнити.

Розглядаючи заяву представника позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач повинен був у місячний строк перевірити її та відповідність місця розташування обраної земельної ділянки на відповідність вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і за наслідками перевірки - дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (видати відповідний наказ) або, у разі виявлення обставин, передбачених абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України, - надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу. Такі повноваження відповідача та порядок їх реалізації не передбачають його права діяти на власний розсуд, натомість передбачають лише один вид його правомірної поведінки - надати дозвіл або відмовити у його наданні, якщо для цього є законні підстави. За законом у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, суд виходив з того, що, згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про землеустрій" рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Попри те, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними, оскільки у матеріалах справи відсутні докази здійснення ним перевірки клопотання представника позивача та відповідності місця розташування обраної ним земельної ділянки вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України, як умови надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тому суд не може зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання позивачу такого дозволу, про що той просить, та відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Водночас, з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов до висновку, що з огляду на визнання протиправним рішення Первозванівської сільської ради, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, порушене право позивача на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за його клопотанням має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути це клопотання та вирішити питання, щодо якого звернувся представник позивача, відповідно до вимог земельного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Щодо встановлення строку для виконання рішення, суд вказує наступне.

Так, частиною 6 статті 245 КАС України визначено, що у випадках, визначених у частинах третій - п`ятій цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що встановлення розумного строку виконання рішення суду, не на користь якого ухвалене судове рішення, є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Земельним кодексом України визначений місячний строк для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у наданні дозволу, тому суд вважає за доцільне визначити відповідачу розумний строк виконання рішення суду у цій частині - не пізніше 30 днів з дня набрання ним законної сили.

Враховуючи вищезазначене, відповідач зобов`язаний розглянути заяву представника позивача протягом 30 днів, з дня набрання законної сили цим рішенням.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами 1, 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В позові також зазначена вимога про стягнення з відповідача суми витрат на правничу допомогу за подання цього позову, яку позивач очікує понести в розмірі 8000 грн.

Частиною 4 статті 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представник позивача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката надав лише копію ордеру серія КР №50833 від 09.10.2020 року, інших документів, орієнтовний перелік яких наведений вище до матеріалів позову не долучено. Суд зазначає про те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження понесених чи очікуваних витрат, що є підставою для відмови у стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. за подання позовної заяви.

Зважаючи на часткове задоволення позову, судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 630,30 грн., слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.?????

Керуючись ст.ст.77-79, 90, 132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення двадцять п`ятої сесії восьмого скликання Первозванівської сільської ради від 10.04.2020 № 1256 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Первозванівську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання їй, як члену ФГ Кондратенка І.В., дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення фермерського господарства (код КВЦПЗ А01.02) - в розмірі земельної частки (паю), який становить 4,95 умовних кадастрових гектарів, визначеної для члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (с. Миколаївські Сади), із земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9149, загальною площею 62,9 га, протягом 30 днів, з дня набрання цим рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі ?630,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Первозванівської сільської ради.???

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2021 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко