Справа № 400/2660/20
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р. № 400/2660/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІДАН-КОМЕРЦ", вул. Адмірала Макарова, 40, м. Миколаїв, 54030

до відповідача:Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної державної адміністрації, вул. Декабристів, 34/1, м. Миколаїв, 54001

третя особа:Міністерство культури та інформаційної політики України, вул. Івана Франка, 19, м. Київ, 01601

про:визнання протиправним та скасування наказу від 22.12.2016 р. № 219,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» (надалі - Позивач; ТОВ) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної державної адміністрації (надалі - Відповідач; Управління культури), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство культури та інформаційної політики України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати Наказ Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної державної адміністрації від 22.12.2016 року № 219 «Про внесення змін до Переліку об'єктів культурної спадщини» в частині затвердження пункту 5 Додатку 3 до наказу Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної державної адміністрації, а саме: включення до Переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини по м. Миколаєву житлового будинку за адресою: вул. Адмірала Макарова, 40.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ Управління культури, національностей і релігій Миколаївської облдержадміністрації від 22.12.2016 року № 219 прийнято в порушення Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року №1805-ІІІ, Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 року № 158, а тому наказ є таким, що підлягає скасуванню. Крім того, Товариство зазначає про недотримання Відповідачем процедури по виявленню об`єктів культурної спадщини та внесення цих об'єктів до Єдиного реєстру об`єктів культурної спадщини України, що є підставою для скасування наказу Управління культури, національностей і релігій Миколаївської облдержадміністрації від 22.12.2016 року № 219. Позивач загострює увагу суду на тому, що об'єкт нерухомості на час придбанням ним у 2015 році будинку не був віднесений до об'єктів культурної спадщини та Позивача, як власника об'єкту нерухомості, відносно якого ніби то є висновки комісії по виявленню об`єктів культурної спадщини, не ставили до відома про обстеження будинку. Позивач зазначає, що оскаржуваний Наказ порушує його право власності, а саме: Позивач не може реалізовувати своє право на проведення ремонтних робіт даху, що призводить до псуванню об'єкту нерухомості. Незаконне включення об'єкту нерухомості до об`єктів культурної спадщини та винесення Відповідачем спірного Наказу покладає на Позивача додатковий тягар утримування пам'ятки культурної спадщини, проведення додаткових узгоджень та додаткові матеріальні витрати.

22.08.2020 року Відповідач надав до суду письмовий відзив на позовну заяву де заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що будівля за адресою вул. Адмірала Макарова, 40 в м. Миколаєві перебуває на державному обліку як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини за видом «об'єкт архітектури» «Житловий будинок. 1920 рік» на підставі Наказу Управління культури, національностей і релігій Миколаївської облдержадміністрації від 22.12.2016 року № 219, який був виданий із дотриманням всіх вимог Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 року № 158. Крім цього, відповідач зазначив, що будівля розташована в комплексній охоронній зоні історичної частини м. Миколаєва (історико - архітектурний опорний план затверджено рішенням Миколаївської міської ради від 04.04.1995 року № 4/7), а відтак, цей будинок вже є об'єктом культурної спадщини. Крім того, Відповідач загострює увагу суду на тому, що Позивачеві ще з 2016 року було відомо про включення належного йому будинку № 40 до Переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини.

02.10.2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача є безпідставними надуманими та недоведеними належним чином відповідними доказами.

Ухвалою від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Своєю ухвалою суд призначив підготовче засідання на 12.08.2020 року о 10:00 год.

Ухвалою від 07.10.2010 року суд продовжив строк проведення підготовчого провадження та призначив підготовче засідання на 11.11.2020 року о 10:00 год.

11.11.2010 року представник позивача подав до суду клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою від 16.02.2021 року суд відмовив в задоволенні клопотання Позивача про призначення будівельно-технічної експертизи

Ухвалою від 11.11.2020 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду.

16.11.2020 року представники сторін надали до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмово провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України суд, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» на праві приватної власності належить нежитлова будівля за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 40, що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового об'єкту від 14.04.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером 1 (а. с. 35-37).

Товариство звернулось до Управління архітектури Миколаївської міської ради з приводу консультації щодо переліку документів, які необхідно підготувати для проведення робіт по реконструкції покрівлі будинку. На консультації позивачу була повідомлена інформація про те, що належний йому будинок за адресою: вул. Адмірала Макарова, 40 в м. Миколаєві перебуває на державному обліку, як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини.

09.01.2020 року керівник Товариства звернувся із запитом до Управління культури, національностей і релігій Миколаївської облдержадміністрації про надання інформації про приналежність будівлі до складу пам'ятників архітектури та повідомити реєстраційний номер в державному реєстрі пам'яток архітектури України.

Управління культури, національностей і релігій Миколаївської облдержадміністрації повідомило позивача листом від 23.01.2020 року №4/4 що нежитлова будівля за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 40 на підставі наказу Управління культури, національностей і релігій Миколаївської облдержадміністрації від 22.12.2016 року № 219 перебуває на державному обліку, як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини (а. с. 44).

12.05.2020 року позивач звернувся до відповідача із запитом про надання копій документів, на підставі яких було прийнято спірний наказ.

Відповідач листом від 18.05.2020 року № Д-15-20ПІ надав Відповідачеві копію Наказу Управління культури, національностей і релігій Миколаївської облдержадміністрації від 22.12.2016 року № 219 «Про внесення змін до Переліку об'єктів культурної спадщини» з переліком щойно виявлених об'єктів культурної спадщини (44-46);

Облікову картку щойно виявленого об'єктів культурної спадщини будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 40 (а. с. 47-62);

Протокол № 4 засідання президії консультативної ради від 08.12.2016 року (а. с. 63-66).

З'ясувавши позиції сторін, дослідивши докази що є в матеріалах справи, суд дійшов до наступниках висновків:

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Окрім того, заданням адміністративного судочинства є саме захист порушеного права. У справах про оскарження протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, тягар доказування (доведення правомірності своїх дій та/або прийнятого рішення) лежить саме на Відповідачеві (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 № 1805-ІІІ (далі - Закон № 1805-ІІІ в редакції від 24.02.2016 року).

Згідно ст. 1 вказаного Закону, охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 5 Закону № 1805-ІІІ до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини належить занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.

Відповідно до ст. 14 Закону № 1805-ІІІ, занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:

а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, протягом одного року з дня одержання подання;

б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).

Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, видає власнику пам`ятки або уповноваженому ним органу свідоцтво про реєстрацію об`єкта культурної спадщини як пам`ятки.

На виконання покладених на Відповідача Законом № 1805-ІІІ функцій, розроблений Порядок обліку об'єктів культурної спадщини, що затверджений Наказом Міністерства культури України № 158 від 11.03.2013 року (далі по тексту - Порядок № 158, в редакції від 04.12.2015 року).

Спірні правовідносини між сторонами виникли у грудні 2016 року під час прийняття оскаржуваного Наказу № 219, а відтак, при вирішенні спору по суті слід застосовувати нормативно-правові акти в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Суд критично оцінює правову позицію Позивача щодо посилання у спірних правовідносинах між сторонами на Порядок визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затверджений Постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1760, оскільки цим Порядком № 1760, не регульовані питання процедури (порядку) прийняття рішення Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про включення до Переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини (далі по тексту - Перелік об'єктів). Порядок № 1760 визначає «критерії пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», у функції Відповідача ж, під час винесення спірного Наказу (затвердження Переліку), не входить обов'язок досліджувати чи відповідає кожен з об'єктів в Переліку (який поданий на затвердження відповідним органом) критеріям, визначеним у Порядку № 176, як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини, який вже віднесено до таких об'єктів Протоколом задання консультаційної Ради.

Позивач у свою чергу не оскаржує Протокол № 4 від 08.12.2016 року засідання президії консультаційної Ради, до функцій якої і входить питання дослідження критеріїв відповідності щойно виявлених об'єктів культурної спадщини Порядку № 1760.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття Відповідачем спірного Наказу № 219 став Протокол № 4 від 08.12.2016 року засідання президії консультаційної Ради.

Протоколом № 4 президія консультаційної Ради по шостому питанню прийняла рішення, що «кожен з 56 запропонованих об'єктів визнано таким, що відповідає критеріям, як об'єкт культурної спадщини місцевого значення за видом «об'єкт архітектури»» (а. с. 66). При цьому, Відповідач не надав до суду перелік об'єктів (56), які ж саме об'єкти визнані об'єктами культурної спадщини місцевого значення.

Такий перелік об'єктів культурної спадщини відсутній і в оскаржуваному Позивачем Наказі № 219.

При проведенні підготовчого судового засідання, на підтвердження своїх позицій сторонами не надано суду відповідного додатку до Наказу № 219 (переліку 56 об'єктів), які саме об'єкти Наказом № 219 включені до Переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини.

Однак сторонами не заперечується, що саме будинок № 40 по вул. Адмірала Макарова Наказом № 219 включений до Переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях .

В наданому суду Протоколі № 4 Президії консультаційної Ради відображено, що по третьому питанню президія прийняла рішення, яке стосується саме будинку за адресою: вул. Адмірала Макарова, 40: «погодитись з принциповою можливістю улаштування мансардного поверху на щойно виявленому об'єкті культурної спадщини (залишається у відповідних переліках) за адресою: вул. Адмірала Макарова, 40 за умови доопрацювання ескізного проекту;

Рекомендувати проектантам доопрацювати загальний архітектурний образ мансардного поверху, враховуючи рекомендації членів президії, висловлених під час обговорення цього питання, та з метою збереження цілісної архітектури щойно виявленого об'єкту культурної спадщини….».

По шостому питанню Президія консультаційної Ради прийняла рішення, що «кожен з 56 запропонованих об'єктів визнано таким, що відповідає критеріям (автентичності та прив'язки до історичних подій нашого регіону), зазначеним у п. 8 Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженого Постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1760 (в редакції постанови КМУ від 14.09.2016 року № 626), як об'єкти культурної спадщини місцевого значення за видом «об'єкти архітектури»».

Саме цей Перелік об'єктів у кількості 56 одиниць був винесений Президією консультаційної Ради на затвердження Відповідачеві та саме ці об'єкти нерухомості Наказом № 219 від 22.12.2016 року внесені до Переліку об'єктів культурної спадщини, серед яких є будинок № 40 по вул. Адмірала Макарова.

З моменту винесення Наказу № 219, 56 об'єктів нерухомості (в тому числі будинок 40 по вул. Адмірала Макарова) набувають правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини.

Відповідно до Порядку № 158 від 11.03.2013 року (в редакції від 04.12.2015 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначена процедура обліку об'єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та форм власності.

Так, алгоритм дій органів охорони культурної спадщини передбачає наступну послідовність:

- Дії по виявленню об'єктів культурної спадщини: виявлення, обстеження, дослідження, фотофіксацію об'єктів культурної спадщини, підготовку графічних матеріалів та визначення предмета охорони культурної спадщини, складання переліків об'єктів культурної спадщини та облікової документації на ці об'єкти, натурне обстеження (дослідження), історико-архівні і бібліографічні дослідження, проведення науково-технічних експертиз, розробка науково-проектної документації тощо (п. 1.3 та розділ ІІ Порядку № 158);

- Складання облікової картки об'єкта культурної спадщини, короткої історичної довідки, акту технічного стану об'єкта (пам'ятки) культурної спадщини за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (п. 2.3 Порядку № 158);

- Подання зібраної документації на виявлений об'єкт (облікова картка, коротка історична довідка, акт технічного стану об'єкта) на розгляд науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини органу виконавчої влади за місцезнаходженням таких об'єктів (п. 3.1 Порядку № 158), які оцінюють відповідність кожного об'єкта критеріям Порядку № 1760 від 27 грудня 2001 року. Результат розгляду цих документів оформлюється Протоколом. Саме Протокол є підставою для занесення (незанесення) об'єкта культурної спадщини до Переліку об'єктів культурної спадщини (п.п. 3.2. Порядку № 158);

- Орган охорони культурної спадщини виконавчої влади обласних державних адміністрацій (у даному випадку) на підставі висновків, викладених у протоколі науково-методичної, консультативної або наукової (вченої) ради, приймають рішення про занесення (незанесення) об'єктів культурної спадщини до Переліку (п.п. 3.3. Порядку № 158);

- Затвердження Переліку рішенням органу виконавчої влади органом охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій (у даному випадку) та у місячний строк після затвердження Рішення надсилається до Мінкультури України разом із протоколом науково-методичної, консультативної або наукової (вченої) ради та документами (п. 3.4. Порядку № 158);

- Після прийняття Рішення про внесення об'єкту до Переліку щойно виявленого об'єкта культурної спадщини обов'язком Органу охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій є повідомлення власника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про прийняття такого рішення у 30-денний строк. Про що здійснюється відповідний запис у журналі обліку видачі повідомлень про занесення об'єктів до Переліку об'єктів культурної спадщини за формою згідно з додатком 4 до Порядку № 158 (п. 3.5 Порядку № 158).

Відповідачем не надано суду жодних доказів, що у 30 денний термін з моменту прийняття оскаржуваного Наказу № 219 Відповідачем на адресу Позивача було направлено належним чином оформлене (рекомендованим листом з повідомленням про вручення), зафіксоване у журналі обліку видачі повідомлень, повідомлення про внесення об'єкту нерухомості, власником якого він є, до Переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини.

Відповідачем з 2016 року по час звернення позивача з позовом до суду не видавалося свідоцтво про реєстрацію об'єкта культурної спадщини як пам'ятки, як це передбачено ч. 3 ст. 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

А відтак, суд приходить до висновку, що Відповідачем порушений порядок винесення Оскаржуваного Наказу № 219 від 22.12.2016 року в частині внесення до Переліку об'єктів культурної спадщини будівлі № 40 по вул. Адмірала Макарова у м. Миколаєві, яка належить Позивачеві на праві приватної власні.

Таким чином, станом на момент прийняття оскаржуваного Наказу позивач, як власник спірних будівель, не повідомлявся про дослідження об'єкту нерухомості та занесення належних йому об`єктів нерухомості до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про встановлення правового статусу щойно виявленого об`єкту культурної спадщини. Облікова документація на нежитлову будівлю складена не в повному обсязі, зокрема, відсутня довідка про її майнову цінність.

Суд дійшов висновку, що у даному випадку, відповідачем була порушена обов`язкова процедура прийняття рішення про занесення об`єктів до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

На підставі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому,

Згідно з приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» (вул. Адмірала Макарова, 40, м. Миколаїв, 54017, ідентифікаційний код 33682479) до Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної державної адміністрації (вул. Декабристів, 34/1, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 38694515), за участю третьої особи Міністерства культури та інформаційної політики України (вул. Івана Франка, 19, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 43220275), про визнання протиправним та скасування наказу від 22.12.2016 р. № 219 - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати Наказ Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної державної адміністрації від 22.12.2016 року № 219 «Про внесення змін до Переліку об'єктів культурної спадщини» в частині затвердження пункту 5 Додатку 3 до наказу Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної державної адміністрації, а саме: включення до Переліку щойно виявлених об'єктів культурної спадщини по м. Миколаєву житлового будинку за адресою вул. Адмірала Макарова, 40.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління культури, національностей та релігій Миколаївської обласної державної адміністрації (вул. Декабристів, 34/1, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 38694515) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» (вул. Адмірала Макарова, 40, м. Миколаїв, 54017, ідентифікаційний код 33682479) судовий збір у сумі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16.02.2021 р.

Суддя Н. В. Лісовська