Справа № 200/11976/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р. Справа№200/11976/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 3750 від 27 квітня 2020 року про відмову в призначенні йому пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 20 квітня 2020 року про призначення пенсії з урахуванням відомостей про роботу позивача на шахті імені ОСОБА_2 з 24 липня 1984 року по 31 жовтня 1986 року та з 22 грудня 1986 року по 5 серпня 1987 року на посаді забійника (записи у трудовій книжці під № 1 від 24.04.1984 року, № 2 від 31 жовтня 1984 року, № 3 від 22 грудня 1986 року, № 4 від 10 березня 1987 року, № 5 від 5 серпня 1987 року, № 8 від 24 лютого 1993 року, № 9 від 16 грудня 1993 року, № 10 від 23 грудня 1994 року, № 11 від 27 січня 1995 року, № 12 від 28 січня 1995 року) які містяться у дублікаті його трудової книжки.

Ухвалою від 22 грудня 2020 року Донецький окружний адміністративний суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/11976/20-а за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно суд задовольнивши клопотання позивача визнав поважними причини пропуску строку звернення ним до адміністративного суду.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач зазначає, що 20 квітня 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте, розглянувши зазначену заяву позивача, відповідач прийняв рішення від 27 квітня 2020 року, яким відмовив позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача пільгового стажу, який би дав право позивачу виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку по Списку № 1. Зазначає, що рішення мотивоване неможливістю перевірки пільгового стажу позивача на шахті за період з 24 липня 1987 року по 31 жовтня 1984 року та з 22 грудня 1986 року по 05 серпня 1987 року, у зв`язку із тим, що підприємство на якому працював позивач розташоване на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, та неможливістю отримати уточнюючу довідку за Списком № 1, у зв`язку із чим, періоди роботи позивача на шахті не зараховані до пільгового стажу по Списку № 1. Крім того зазначає, що до його стажу не зараховано період його роботи на шахті з 24 лютого 1993 року по 16 грудня 1993 року та з 23 грудня 1994 року по 28 січня 1995 року на підставі того, що дублікат трудової книжки позивача виданий йому пізніше ніж початок роботи на вказаній шахті, вимагаючи при цьому надання уточнюючої довідки. Рахує, що основним документом, який підтверджує його стаж роботи є трудова книжка.

Відповідач до суду надав відзив, де зазначив, що позивач звернувся 20 квітня 2020 року із заявою щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію на пільгових умовах позивачем, через ВЕБ-портал, було надано, поряд з іншим, сканкопію дублікату трудової книжки, сканкопію військового квитка, сканкопії пільгових довідок № 278 від 05 березня 2020 року, сканкопію карток обліку фактично відпрацьованого часу на роботах за Списком № 2 за 2015-2020 роки. Зазначає, що до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 не враховано періоди його роботи на шахті ім. Н.А. Ізотова з 24 липня 1984 року по 31 жовтня 1984 року, та з 22 грудня 1986 року по 05 серпня 1987 року на посаді забійника з повним робочим днем під землею, з тих підстав, що позивачем не було надано пільгової довідки за Списком № 1, оскільки підприємство розташоване на непідконтрольній українській владі території. А до загального страхового стажу позивача не було зараховано період його роботи на шахті ім. Н.А. Ізотова з 24 лютого 1993 року по 16 грудня 1993 року та з 23 грудня 1994 року по 28 січня 1995 року з тих підстав, що дублікат трудової книжки позивача виданий пізніше ніж початок роботи на цій шахті. Також зазначає, що страховий стаж позивача становить 14 років 7 місяців 22 дні. Пільговий стаж за Списком № 1 - 3 роки 8 місяців 2 дні. У зв`язку із наведеним вище було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачем надано заперечення на відзив відповідача, в яких останнім викладено доводи аналогічні викладеним ним у позові. Крім того зазначено, що дублікат трудової книжки виданий йому пізніше ніж початок роботи оскільки трудова книжка була втрачена після початку такої роботи.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , що виданий 12 червня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом зі змісту позовної заяви та наданих позивачем документів, а також на підставі наданих відповідачем заперечень, що викладені ним у відзиві на позов, встановлено, що останній звернувся за допомогою Веб-порталу Пенсійного фонду України до відповідача із заявою від 20 квітня 2020 року № 3750 про переведення з пенсії по інвалідності 3 групи на пенсію за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Додатком до заяви, поряд з іншими, були сканкопії наступних документів: дублікату трудової книжки НОМЕР_3 від 05 серпня 2002 року; пільгових довідок № 278 від 05 березня 2020 року; карток обліку фактично відпрацьованого часу на роботах за Списком № 2 за 2015-2020 роки.

Розглянувши заяву позивача від 20 квітня 2020 року та додані до неї документи, що надійшли на розгляд відповідача через Веб-портал Пенсійного фонду України, про про переведення з пенсії по інвалідності 3 групи на пенсію за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, зі змісту зазначеного рішення вбачається, що воно прийняте у зв`язку з не зарахуванням до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 періодів його роботи на шахті ім. Н.А. Ізотова з 24 липня 1984 року по 31 жовтня 1984 року, та з 22 грудня 1986 року по 05 серпня 1987 року на посаді забійника з повним робочим днем під землею, з тих підстав, що позивачем не було надано пільгової довідки за Списком № 1, оскільки підприємство розташоване на непідконтрольній українській владі території та у зв`язку із не зарахуванням до загального страхового стажу позивача період його роботи на шахті ім. Н.А. Ізотова з 24 лютого 1993 року по 16 грудня 1993 року та з 23 грудня 1994 року по 28 січня 1995 року з тих підстав, що дублікат трудової книжки позивача виданий пізніше ніж початок роботи на цій шахті.

Згідно зазначеного вище рішення страховий стаж позивача становить 14 років 7 місяців 22 дні. Пільговий стаж за Списком № 1 - 3 роки 8 місяців 2 дні.

Відповідно до дублікату трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05 серпня 1964 року позивача, зокрема 24 липня 1984 року прийнято учнем робітника гірничого очисного забою з повним робочим днем в шахті на Шахту ім. Н.А. Ізотова;

31 жовтня 1984 року позивача звільнено у зв`язку із призивом на строкову військову службу;

22 грудня 1986 року позивача прийнято на посаду учня забійника підземного з повним робочим днем в шахті на Шахту ім. Н.А. Ізотова;

10 березня 1987 року позивача переведено на посаду забійника підземного з повним робочим днем в шахті;

05 серпня 1987 року позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням;

24 лютого 1993 року позивача прийнято на посаду теплотехніка на Шахту ім. Н.А. Ізотова;

16 грудня 1993 року позивача звільнено з займаної ним посади за власним бажанням;

23 грудня 1994 року позивача прийнято на посаду учня поверхневого електро-слюсаря чергового та з ремонту обладнання;

28 січня 1995 року позивача звільнено з займаної ним посади за власним бажанням.

Із довідки від 05 березня 2020 року № 278 «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що видана ПАТ «Маріупольським металургійним комбінатом імені Ілліча вбачається, що позивач працював повний робочий день на ПРАТ «ММК імені Ілліча» у період з 31 грудня 1987 року по 02 вересня 1991 року та виконував роботу у доменному виробництві за професією/посадою горнового доменної печі, що передбачена Списком № 1 розділу 3 підрозділу 1 пункту а. Довідка має твердження, що видана на підставі Наказу про атестацію робочих місць № 137 від 10 травня 1994 року.

Також із другого примірника довідки від 05 березня 2020 року № 278 «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що видана ПАТ «Маріупольським металургійним комбінатом імені Ілліча вбачається, що позивач працював повний робочий день на ПРАТ «ММК імені Ілліча» і у період з 29 березня 2013 року по 31 жовтня 2015 року та з 01 листопада 2015 року по 04 березня 2020 року та виконував роботи у підготовці руд, збагачення, окускування, випалювання руд і нерудних копалин за професією/посадою робітники, зайняті на дільницях основного виробництва (бригадир переміщення сировин, напівфабрикатів і готової продукції у процесі виробництва), що передбачена Списком № 2 розділу 2. Довідка має твердження, що видана на підставі Наказів про атестацію робочих місць № 193 від 20 березня 2014 року, № 330 від 07 травня 2014 року, № 455 від 27 травня 2019 року, № 400 від 07 травня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами статті 114 зазначеного Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За приписами ч. 1 ст. 33 Закону України № 1058 пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом раніше, позивачем для призначення пенсії на пільгових умовах, окрім трудової книжки, були надані документи, що підтверджують факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до Додатку 1 Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р місто Горлівка, де саме і розташоване підприємство на якому працював позивач у оскаржувані періоди, відноситься до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Абзац 7 пункту 20 Порядку № 637 доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1028 наступного змісту: в разі розміщення підприємств, установ, організацій на тимчасово окупованій території України або в районах проведення АТО можливе підтвердження спеціального стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд погоджується, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку характеру роботи не має можливості тому, що підприємства, що видали зазначені довідки знаходяться на непідконтрольній українській владі території і не здійснили перереєстрацію юридичної адреси на підконтрольну України територію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених року по законодавством, а також перевіряти обґру року по нтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи, зокрема, щодо періоду роботи позивача з 24 липня 1984 року по 31 жовтня 1984 року та з 22 грудня 1986 року по 05 серпня 1987 року на посаді забійника з повним робочим днем під землею. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останньої за відповідною посадою. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

За таких обставин, в силу вимог статті 24 Закону № 1058- XV суд доходить висновку про неправомірність не зарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи на Шахті «імені Н.А. Ізотова» з 24 липня 1984 року по 31 жовтня 1984 року та з 22 грудня 1986 року по 05 серпня 1987 року на посаді забійника.

Щодо не зарахування до загального страхового стажу позивача періоду його роботи на Шахті «імені Н.А. Ізотова» з 24 лютого 1993 року по 16 грудня 1993 року та з 23 грудня 1994 року по 28 січня 1995 року з підстав видачі дублікату трудової книжки позивача пізнішою датою ніж початок роботи позивача на шахті суд зазначає таке.

На час оформлення трудової книжки позивача порядок ведення трудових книжок визначався Інструкцією, затвердженою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Згідно пунктів 5.1. та 5.2. цієї Інструкції особа, що втратила трудову книжку, зобов`язана повідомити про втрату адміністрації за останнім місцем роботи. Не пізніше 15 днів після повідомлення адміністрація видає робітнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї із написом «дублікат» в правому верхньому куті першої сторінки.

З матеріалів справи вбачається, що дублікат трудової книжки позивача видано йому датою пізнішою аніж початок трудової діяльності позивача. Водночас, видача дублікату трудової книжки пізнішою датою, за переконанням суду, не позбавляє особи підстав для врахування внесених до такої книжки записів при обчисленні її стажу роботу. Враховуючи відсутність у відповідача будь-яких зауважень до записів про роботу позивача в трудовій книжці, окрім дати видачі дублікату трудової книжки, суд вважає, що відмова відповідача у врахуванні відомостей такої трудової книжки під час обчислення стажу роботи позивача за наявності інших передбачених законодавством підстав для такого зарахування є також протиправною.

За таких обставин, в силу вимог статті 24 Закону № 1058- XV суд доходить висновку про неправомірність не зарахування до загального страхового стажу позивача періодів його роботи на Шахті «імені Н.А. Ізотова» з 24 лютого 1993 року по 16 грудня 1993 року та з 23 грудня 1994 року по 28 січня 1995 року.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 8 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зауважує, що позивач просить суд зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 20 квітня 2020 року про призначення пенсії з урахуванням відомостей про роботу позивача на шахті імені ОСОБА_2 з 24 липня 1984 року по 31 жовтня 1986 року та з 22 грудня 1986 року по 5 серпня 1987 року на посаді забійника (записи у трудовій книжці під № 1 від 24.04.1984 року, № 2 від 31 жовтня 1984 року, № 3 від 22 грудня 1986 року, № 4 від 10 березня 1987 року, № 5 від 5 серпня 1987 року, № 8 від 24 лютого 1993 року, № 9 від 16 грудня 1993 року, № 10 від 23 грудня 1994 року, № 11 від 27 січня 1995 року, № 12 від 28 січня 1995 року) які містяться у дублікаті його трудової книжки, проте, з урахуванням положень частини 4 статті 245 КАС України суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, із зарахуванням до загального та пільгового стажу відповідних періодів роботи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача повністю.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. відповідно до квитанції № 36742 від 15 грудня 2020 року, який підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) від 27 квітня 2020 року № 3750 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності 3 групи на пенсію за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 20 квітня 2020 року № 3750 про переведення з пенсії по інвалідності 3 групи на пенсію за віком згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до загального та пільгового стажу періоди його роботи з 24 липня 1984 року по 31 жовтня 1984 року та з 22 грудня 1986 року по 05 серпня 1987 року на посаді забійника та з 24 лютого 1993 року по 16 грудня 1993 року та з 23 грудня 1994 року по 28 січня 1995 року на посадах теплотехніка, учня пов. ел. слюсаря чергового з ремонту обладнання та пов. ел. слюсаря чергового з ремонту обладнання на Шахті імені Н.А. Ізотова.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 коп.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 16 лютого 2021 року. Повне судове рішення складено 16 лютого 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар