Справа № 160/16712/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
01 лютого 2021 року Справа № 160/16712/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши в м. Дніпро матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодуванняя шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_2 суму у розмірі 6936, 25грн.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/16712/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам, встановленим статтями 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Водночас, позивачу надано строк для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Зокрема, суд запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вказаної ухвали суду позивачем, 27 січня 2021 року, надано до суду заяву про поновлення пропущеного строку.

Означена заява мотивована тим, що Військовою частиною НОМЕР_2 було направлено лист за вих. №1221 від 02 квітня 2020 року з проханням добровільно відшкодовувати суму у розмірі 7160 грн. 37 коп., проте жодної відповіді на адресу частини не надходило. Також у зв`язку з відсутністю у військової частини НОМЕР_2 коштів на сплату судового збору на відповідних рахунках, відкритих в управлінні Державної казначейської служби України в місті Кривому Розі, було сплачено судовий збір у розмірі 2197 грн. 00 коп. згідно із платіжним дорученням №1989 від 13 жовтня 2020 року, після надходження коштів на рахунок частини, водночас позивач наголошує на тому, що представник військової частини НОМЕР_2 згідно з наказом командира військової частини (по стройовій частині) №267 від 18.08.2020 року, вибула в оперативне підпорядкування Об`єднаного командного пункту об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей для безпосередньої участі в операції об`єднаних сил з метою виконання службових (бойових) завдань.

Так, відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Надаючи оцінку наведеним доводам позивача щодо можливості поновлення строку звернення до суду, суд наголошує, що відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адмінстративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту наведених норм вбачається, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 року у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 року у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 року у справі № 186/1881/19(2-а/0186/3/20), від 06.11.2020 року у справі № 826/14116/18, а також інші.

При цьому, поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Судом встановлено, що спір за позовом військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди є публічно - правовим, а також - виникає із відносин публічної служби. З огляду на те, що відшкодування шкоди за даним позовом пов`язано із зобов`язанням, яке виникло під час проходження особою (відповідачем) публічної служби, до спірних правовідносин застосуванню підлягає саме місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Саме такий висновок зроблено Верховним Судом і в ухвалі від 29.05.2020 року у справі № 620/2818/19.

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №80 від 19 березня 2019 року старший солдат ОСОБА_1 з 11 березня 2019 року був зарахований до списків особового складу частини та приступив до виконання обов`язків за посадою водія взводу матеріального забезпечення 1 танкового батальйону.

У подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.03.2020 року № 89 старшого солдата військової служби ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 1 танкового батальйону, звільненого наказом командира військової часини НОМЕР_2 від 10 березня 2020 року №31-РС з військової служби у запас відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пункт 2 підпункт «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 18 березня 2020 року виключити із списків особового складу частин, всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Водночас, цим же наказом передбачено проведення відрахування вартості обмундирування в сумі 7160 (сім тисяч сто шістдесят) гривень, обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння.

Також, позивачем зазначається, що у зв`язку з наданням рапорту командира частини начальником речової служби військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 за вих. №3408 від 24 березня 2020 року стало відомо про необхідність відшкодування в судовому порядку збитків, завданих старшим лейтенантом ОСОБА_1 , на суму 7160 грн. 37 коп.

Тобто, про факт наявності підстав для відшкодування коштів за отримане речове майно з відповідача, позивач був обізнаний на час прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.03.2020 року № 89 та рапорту начальника речової служби військової частини НОМЕР_2 від 24.03.2020 року.

В той же час з відповідним позовом до суду позивач звернувся лише у грудні 2020 року, тобто з пропуском визначеного місячного строку, передбаченого ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилання позивача на відсутність коштів станом відповідно до виписки Державної казначейської служби України від 28.09.2020 року, суд зазначає, що обмежене фінансування бюджетної установи, відсутність (недостатність) у останнього коштів на сплату судового збору не є поважною підставою пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

Беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору, особливостями проведення бюджетних розрахунків тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду у будь-який необмежений час.

Крім того, позивач не позбавлений був права звернутися до суду із заявою про звільнення чи відстрочення від сплати судового збору.

При цьому, позивач звернувся до суду після сплати судового збору в жовтні 2020 року лише в грудні 2020 року.

Також суд зазначає, що матеріали не містять доказів того, що вибуття в оперативне підпорядкування Об`єднаного командного пункту об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей для безпосередньої участі операції об`єднаних сил з метою виконанню службових (бойових) завдань, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18.08.2020 року №267, уповноваженої особи, яка представляє інтереси військової частини НОМЕР_2 у судах, унеможливило звернення до суду у встановлений законодавством строк. При цьому, позовна заява підписана ТВО командира військової частини НОМЕР_1 майором Негрій В.В.

Жодних інших причин пропуску строку звернення до суду з позовом у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не наведено та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку до заяви про поновлення строку не додано, що дає суду підстави констатувати факт неповажності причини пропуску строку звернення до суду з позовом у цій справі.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Суд наголошує, що визнання позивачем факту пропуску строку звернення до суду з позовною заявою і не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом та не надано доказів поважності причин пропуску такого строку.

Як зазначено у ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо на виконання вимог ч. 1 цієї статті заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із положеннями п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

За наведених обставин наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 169, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду по справі № 160/16712/20.

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 про відшкодування - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.5 п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко