Справа № 420/4482/20
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4482/20

ятийПП`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддідоповідача Кравця О.О.
судді Домусчі С. Д.
судді Коваля М.П.
розглянувши у письмовому провадженні доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року по справі № 420/4482/20 прийнятого у порядку письмового провадження у складі судді Свиди Л.І. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

26.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просив зобов`язати відповідача встановити місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача (базовий місяць) з січня 2016 року по жовтень 2016 року, лише січень 2008 року, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з січня 2016 року по жовтень 2016 року, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу належну індексацію грошового забезпечення з січня 2016 року по жовтень 2016 року включно, вважаючи місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача (базовий місяць) лише січень 2008 року, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 31.10.2016 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року адміністративний позов був задоволений частково: визнана протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року, Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року включно.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, просив його скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.09.20 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.20 року справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження.

26.10.2020 року ОСОБА_1 після закінчення строку на апеляційне оскарження, який сплинув 28.08.2020 року, надав до суду доповнення до апеляційної скарги .

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 КАС України, особа, яка подала апеляційну скаргу має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження , обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Згідно з ч. 2 ст. 298 КАС України, суд повертає апеляційну скаргу, подану після закінчення строків апеляційного оскарження , особі, яка її подала.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45).

Оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі Zvolskэ and Zvolskб v. the Czech Republic, заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 2223, від 28 березня 2006 року).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Аналогічний правовий висновок ,зроблений в ухвалі Верховного Суду від 13.03.2018 року по справі № 800/474/17.

При цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах і стимулює суд та учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року по справі № 1.380.2019.001042 (провадження № К/9901/13509/20).

Апеляційний суд, враховуючи, що строк на доповнення чи зміни апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного від 22.07.2020р , сплинув 28.08.2020 року, вважає , що доповнення до апеляційної скарги підлягають поверненню апелянту.

Керуючись ст.248, ч.2 ст.298, ч.1 303, 328 КАС України,

У Х В А Л И В :

Доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 від 26.10.2020 року на рішення Одеського окружного адміністративного від 22.07.2020р. повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст складений та підписаний 15.02.2021 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Домусчі С.Д.