Справа № 2-а-4573/10/0270
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2010-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4573/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

Суддів: Альчука Максима Петровича

Загороднюка Андрія Григоровича

при секретарі судового засідання: Гонті Інні Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : Зажирка Ю.Д.

відповідача : Колбасова Ф.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Господарського суду Вінницької області

про: визнання протиправним та скасування наказу, анулювання запису та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі -позивач) до господарського суду Вінницької області (далі -відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, анулювання запису в трудовій книжці та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Наказом голови господарського суду Вінницької області №63-К від 28.10.2010 р. позивача виведено зі штату суддів даного господарського суду, про що вчинено відповідний запис в трудовій книжці. Зазначений наказ виданий на підставі листа ТУ ДСА у Вінницькій області від 28.10.2010 р. та з посиланням на постанову Верховної Ради України від 07.10.2010 р. про обрання позивача суддею Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Господарським судом Вінницької області позивача було повідомлено про підготовку наказу про виведення зі штату суду із відповідним записом у трудовій книжці.

Разом з тим, позивач посилається на ту обставину, що оскільки Вінницький апеляційний адміністративний суд не розпочав свою діяльність через відсутність належного приміщення, штатного розпису та фінансування, а тому він позбавлений можливості продовжити трудову і професійну діяльність і бути зарахованим на посаду за новим місцем роботи, а відтак й отримувати належне матеріальне забезпечення.

Позивач зазначає, що повідомляв дані обставини керівництву суду, однак незважаючи на це головою господарського суду Вінницької області невідкладно був виданий оскаржуваний наказ із внесенням відповідного запису у трудову книжку.

В обґрунтування позову, позивач посилається на норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів", які регулюють фінансове забезпечення судів та процедуру переведення судді з одного суду до іншого. При цьому позивач зазначив, що в 2010 році соціальне та матеріальне забезпечення його як судді передбачено та профінансовано за кошторисом та штатним розписом господарського суду Вінницької області, а норми вищезгаданого Закону, які регулюють процедуру переведення судді, обраного безстроково, до іншого суду, не містять умов, порядку та строків видання оскаржуваного наказу.

Позивач також відзначає, що оскільки питання порядку припинення суддею трудових відносин із судом, з якого його перевели, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не врегульовано, то в даному випадку застосуванню підлягають норми Кодексу законів про працю України. При цьому ст. 36 зазначеного Кодексу передбачено, що трудовий договір припиняється у разі переведення працівника за його згодою на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. Наданням згоди вважається власноручне написання заяви. Заява написана позивачем перед підготовкою документів, необхідних для подальшого переведення, не була наслідком припинення трудових відносин з судом, з якого переводиться суддя, а лише передувала прийняттю рішення про обрання його суддею Вінницького апеляційного адміністративного суду.

В позовній заяві також містяться посилання на положення Закону України "Про оплату праці", якими передбачено, що виплата заробітної плати здійснюються за місцем роботи, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що до прийняття відповідних рішень про затвердження штатного розпису, кошторису, фінансування та початку діяльності Вінницького апеляційного адміністративного суду у відповідача були відсутні законні підстави для видання оскаржуваного наказу. Видання ж даного наказу позбавило позивача можливості отримувати належну грошову винагороду у встановленому законом порядку.

Також позивач вказує, що зазначене в оскаржуваному наказі формулювання "виключення зі штату суду" жодним нормативно-правовим актом не передбачено, тому відсутнє правове регулювання здійснення такого виключення, а відтак відсутні жодні правові і законні підстави для видання такого наказу.

У відповідності до заявлених позовних вимог позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ голови господарського суду Вінницької області №63-К від 28.10.2010 р.; анулювати запис в трудовій книжці ОСОБА_1 , вчинений господарським судом Вінницької області 28.10.2010 р., та зобов`язати господарський суд Вінницької області вчинити про це відповідний запис в трудовій книжці; зобов`язати господарський суд Вінницької області нарахувати та виплатити заробітну плату судді ОСОБА_1 на тих же підставах і в розмірі, що передували виданню наказу №63-К від 28.10.2010 р. з 28.10.2010 р. по день прийняття рішення суду.

Також позивач надав суду письмове додаткове обґрунтування позову, у відповідності до якого зазначив про те, що на момент розгляду справи кошторис Вінницького апеляційного адміністративного суду не затверджений, а тому отримання належних позивачу коштів до початку роботи Вінницького апеляційного адміністративного суду можливе лише за рахунок коштів, передбачених державою у складі кошторису господарського суду Вінницької області. Крім того, позивач вважає, що формулювання оскаржуваного наказу та запису в трудовій книжці у вигляді "виведення зі штату" не ґрунтується на Законі та не відображає припинення трудових відносин відповідно до норм Кодексу законів про працю України.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та в письмовому додатковому обґрунтуванні позову, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.22,23), в якому зазначено, що з моменту набуття чинності постанови Верховної Ради України від 07.10.2010р. про обрання позивача суддею Вінницького апеляційного адміністративного суду, новообраний суддя даного суду ОСОБА_1 не міг бути одночасно і суддею господарського суду Вінницької області. З огляду на дану обставину, на підставі листа ТУ ДСА у Вінницькій області від 28.10.2010 р., керуючись положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" №503/97 від 10.06.1997 р., а також враховуючи Методичні рекомендації про порядок розгляду питань та підготовки матеріалів щодо призначення чи обрання на посаду професійного судді до іншого суду, звільнення з посади судді, затверджених рішенням Ради суддів України № 35 від 27.01.2006 року, відповідачем видано оскаржуваний наказ.

В наданому відзиві відповідач також зазначає, що оскільки господарський суд Вінницької області не має жодного відношення до фінансування Вінницького апеляційного адміністративного суду, то виплата господарським судом Вінницької області заробітної плати судді іншого суду, в даному випадку Вінницького апеляційного адміністративного суду, як того вимагає позивач, була б неправомірною.

Крім того, відповідач надав суду відзив на письмове додаткове обґрунтування позову, у відповідності до якого зазначив про те, що голова господарського суду Вінницької області не наділений правом звільняти чи призначати на посади суддів, а зобов`язаний при застосуванні нормативно-правових актів керуватися вимогами закону, що ним фактично і було зроблено.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та в письмовому додатковому обґрунтуванні позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Указом Президента України № 438/2001 від 15.06.2001 р. ОСОБА_1 призначено суддею арбітражного суду Вінницької області (а.с.25).

Постановою Верховної Ради України від 02.11.2006 року № 308-V ОСОБА_1 обрано безстроково суддею господарського суду Вінницької області (а.с.12,13).

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 07.10.2010 року № 2595-VІ ОСОБА_1 обрано суддею Вінницького апеляційного адміністративного суду (а.с.9).

28.10.2010 року на адресу господарського суду Вінницької області надійшов лист територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області №03-6/2803 від 28.10.2010 р. з проханням вжити заходів щодо організаційного забезпечення постанови Верховної Ради України від 07.10.2010 року № 2595-VІ, видати відповідний наказ, зробити відповідні записи до трудової книжки судді ОСОБА_1 (а.с.10).

На підставі даного листа та з посиланням на постанову Верховної Ради України від 07.10.2010 року, головою господарського суду Вінницької області 28.10.2010 року видано наказ №63-К "Про виведення зі штату суддів господарського суду Вінницької області ОСОБА_1 " (а.с.8).

Судом встановлено, що на підставі зазначеного наказу відповідачем вчинено запис в трудовій книжці позивача про виведення його зі штату суддів господарського суду Вінницької області у зв`язку з обранням суддею Вінницького апеляційного адміністративного суду (а.с.11).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується представником відповідача, з моменту виведення позивача зі штату господарського суду йому перестала нараховуватися та виплачуватися заробітна плата як судді.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України "Про державну службу". Згідно з вимогами ст. 9 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон України "Про судоустрій і статус суддів".

Служба на посаді судді -це вид публічної служби, який стосується тільки однієї категорії службовців -професійних суддів при здійсненні ними правосуддя.

Публічна служба професійного судді здійснюється з часу складання ним присяги та припиняється з часу звільнення з посади органом, що його обрав або призначив.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який обіймає посаду безстроково, гарантується перебування на посаді до досягнення ним шістдесяти п`яти років, за винятком випадків звільнення судді з посади або відставки судді відповідно до цього Закону. Суддю не може бути переведено до іншого суду без його згоди.

Частиною 3 статті 80 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що переведення судді, обраного безстроково, до суду іншої спеціалізації здійснюється Верховною Радою України за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за результатами складення суддею кваліфікаційного іспиту відповідно до цього Закону.

Сама ж процедура переведення в такому випадку судді, у зв`язку з втратою чинності деяких норм законів України, які регламентували трудові відносини в Методичних рекомендаціях, затверджених рішенням Ради суддів України № 35 від 27.01.2006 року, не деталізована жодним нормативно-правовим актом, відсутні умови, порядок та строки видання відповідного наказу головою суду, таким чином наявна прогалина в праві, тобто неврегульованість даних відносин чинним законодавством.

Посилання відповідача в наказі на лист територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області №03-6/2803 від 28.10.2010 р. не передбачено ст. 146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", тому є протиправним та недопустимим.

Неврегульованість питання може потягнути за собою велику кількість подібних прецедентів максимально наближених до цієї ситуації, оскільки вони будуть створені на основі подібних рішень, одиничних випадків, казусів. Вказані випадки будуть тягнути за собою суперечливість прецедентів у тому, що іноді вони можуть по-різному вирішуватись.

Наведені обставини потребують правового врегулювання і одним з шляхів вирішення проблеми на даному етапі є застосування судового прецеденту, як джерела права.

Судовий прецедент застосовується тоді, коли мають місце прогалини у правовому регулюванні чи є потреба в юридичній кваліфікації конкретних обставин.

У зв`язку із відсутністю законодавчого механізму який регулює спірні відносини між сторонами у даній адміністративній справі, суд виходив серед іншого з того, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (cт. 3 Конституції України). Частина ж перша статті 8 Основного закону держави проголошує: "В Україні визначається і діє принцип верховенства права".

Способами усунення прогалин, якщо вони виявлені в ході правозастосування, є використання (в даному випадку судом) оперативних засобів подолання прогалин з метою вирішення конкретної юридичної справи. Одним із таких засобів є аналогія закону.

Аналогія закону -це поширення в процесі правозастосування на конкретні неврегульовані правом життєві відносини чинності норм, які регулюють відносини, подібні тим, що потребують урегулювання в межах даної галузі права за найсуттєвішими ознаками. "Подібність" відносин означає однотипність правового режиму їхнього регулювання.

Оскільки наявність прогалини не є підставою для відмови у вирішенні справи, то суд знаходить норму, що регулює такі "подібні", аналогічні відносини і застосовує її до конкретної ситуації. Таким чином суд з метою юридичної кваліфікації конкретних обставин отримує право офіційного формулювання юридичних норм. Таке право суду закріплено частиною 7 ст. 9 КАС України, якою передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

В даному випадку суд виходить з того, що оскільки питання припинення суддею трудових відносин з судом, з якого його не перевели, не врегульовано жодним спеціальним нормативно-правовим актом, то застосуванню підлягають норми Кодексу законів про працю, як єдиного кодифікованого закону, що регулює трудові відносини всіх працівників.

Відповідно до п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Посади суддів варто визнати виборними, оскільки судді обираються Верховною Радою України, а звільнення у зв`язку з переходом на виборну посаду можливе при поданні рішення відповідного органу про обрання та написання працівником власноручної заяви. Вищезазначений пункт Кодексу законів про працю не містить ніяких обмежень щодо того, який орган обирає.

Загальноприйнятим наданням згоди в трудовому праві є власноручне написання відповідної заяви. При цьому суд приходить до висновку, що останньою підставою припинення суддею трудових відносин з судом, з якого його не перевели, має бути власноруч написана ним заява про переведення до нового місця роботи.

При цьому слід зазначити, що при поданні позивачем до господарського суду Вінницької області відповідної заяви, відповідач мав право вирішити задовольнити відповідну заяву (звільнити позивача з посади у зв`язку з обранням) чи ні.

Таким чином, в даному конкретному випадку, виданню наказу №63-К від 28.10.2010 р. повинно було передувати написання позивачем заяви, адресованої керівництву господарського суду Вінницької області, про переведення до Вінницького апеляційного адміністративного суду. Оскільки цього не зроблено, то у суду наявні підстави стверджувати про порушення порядку переведення позивача до нового місця роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Враховуючи те, що позивач обраний суддею Вінницького апеляційного адміністративного суду, однак не займає штатну суддівську посаду та не здійснює правосуддя на професійній основі, тому суд вважає за необхідне розрізнити поняття обрання позивачем "статусу" судді Вінницького апеляційного адміністративного суду та "посади" в даному конкретному суді.

Пунктом 3.4 Європейської хартії /Лісабон, 10.07.1998 р./ передбачено, що суддя перебуваючи на посаді в суді, в принципі не може бути призначений на іншу суддівську посаду чи переведений в інше місце, навіть в порядку кар`єрного росту, без його вільного волевиявлення.

Отже, враховуючи те, що законодавством не передбачена процедура переведення судді обраного безстроково до суду іншої спеціалізації, а волевиявлення позивача не було викладено у його письмовій заяві до голови суду щодо вчинення певних дій, колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу голови господарського суду Вінницької області 28.10.2010 року №63-К "Про виведення зі штату суддів господарського суду Вінницької області ОСОБА_1 ".

Також колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що зазначене в наказі №63-К від 28.10.2010 р. формулювання "виключення зі штату суду" жодним нормативно-правовим актом не передбачено, тому відсутнє правове регулювання здійснення такого виключення, а відтак відсутні жодні правові і законні підстави для видання такого наказу.

Крім того, суд не приймає до уваги обґрунтування відповідача про не знання обставин розпочатої діяльності Вінницьким апеляційним адміністративним судом, та прийняття на підставі листа ТУ ДСА у Вінницькій області рішення про виведення зі штату суддів господарського суду Вінницької області ОСОБА_1 , оскільки ці обставини повинен був з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення. Так, в п. 4 прикінцевих та перехідних положеннях Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що про початок діяльності кожного окружного та апеляційного адміністративних судів Державна судова адміністрація України повідомляє через загальнодержавні та відповідні місцеві офіційні друковані видання.

Результатом визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу є повернення позивача у штат суду на посаду, яку він обіймав до видання наказу №63-К від 28.10.2010 р.

Оскільки анулювання запису в трудовій книжці ОСОБА_1 , вчиненого Господарським судом Вінницької області 28.10.2010 р., є логічним продовженням дій відповідача у випадку повернення позивача у штат суду на посаду, яку він обіймав до видання оскаржуваного наказу, то дана вимога позивача також підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Господарського суду Вінницької області вчинити про це відповідний запис в трудовій книжці.

Оцінюючи доводи сторін в решті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Складовою цих гарантій, відповідно до ч. 1 ст. 130 Конституції України, є те, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

У рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 13.10.1994 р. №(94)12 зазначається: "Строк перебування суддів на посаді та оплата їхньої праці повинні забезпечуватись законами".

Згідно зі ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Як встановлено в судовому засіданні, у поточному році соціальне та матеріальне забезпечення позивача як судді передбачено та профінансовано за кошторисом та штатним розписом господарського суду Вінницької області.

Видання з порушенням чинного законодавства наказу від 28.10.2010 р. №63-К "Про виведення зі штату суддів господарського суду Вінницької області ОСОБА_1 " призвело до закінчення нарахування та виплати заробітної плати позивачу, яка була профінансована в кошторисі господарського суду Вінницької області на поточний рік, на думку суду, є неприпустимим.

В даному випадку суд також керується положеннями ст.ст. 22, 24 Закону України "Про оплату праці", якими передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Таким чином, право позивача на матеріальне забезпечення, передбачене чинним законодавством України, підлягає захисту шляхом зобов`язання господарського суду Вінницької області нарахувати та виплатити заробітну плату судді ОСОБА_1 на тих же підставах і в розмірі, що передували виданню наказу №63-К від 28.10.2010 р. з 28.10.2010 р. по день прийняття рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Належних та допустимих доказів щодо правомірності видання оскаржуваного наказу відповідачем надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що права та інтереси позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправним та скасування наказу голови господарського суду Вінницької області №63-К від 28.10.2010 р.; анулювання запису в трудовій книжці ОСОБА_1 , вчиненого господарським судом Вінницької області 28.10.2010 р., та зобов`язання господарського суду Вінницької області вчинити про це відповідний запис в трудовій книжці; зобов`язання господарського суду Вінницької області нарахувати та виплатити заробітну плату судді ОСОБА_1 на тих же підставах і в розмірі, що передували виданню наказу №63-К від 28.10.2010 р. з 28.10.2010 р. по 01.12.2010 р.

Крім того, суд, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає за необхідне також допустити зазначене судове рішення в частині виплати позивачу заробітної плати у межах стягнення за один місяць до негайного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Однак, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а в матеріалах справи відсутні докази понесених ним судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 256, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови Господарського суду Вінницької області №63-К від 28.10.2010 р.

Анулювати запис в трудовій книжці ОСОБА_1 , вчинений Господарським судом Вінницької області 28.10.2010 р., та зобов`язати Господарський суд Вінницької області вчинити про це відповідний запис в трудовій книжці.

Зобов`язати Господарський суд Вінницької області нарахувати та виплатити заробітну плату судді ОСОБА_1 на тих же підставах і в розмірі, що передували виданню наказу №63-К від 28.10.2010 р. з 28.10.2010 р. по 01.12.2010 р.

Постанову в частині виплати ОСОБА_1 заробітної плати у межах стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки визначені ст. 186 КАС України. Набрання судовим рішенням законної сили визначено ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови оформлено 06 грудня 2010 року.

Головуючий суддя Вільчинський Олександр Ванадійович

Судді Альчук Максим Петрович

Загороднюк Андрій Григорович