Справа № 640/26379/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Київ № 640/26379/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомГоловного управління Національної поліції в Київській області
доУправління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції
третя особа про ОСОБА_1 визнати незаконною та скасувати вимогу виконавця по ВП № 62667261 від 08.10.2020 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Головне управління Національної поліції в Київській області з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить (з уточненням):

визнати незаконною та скасувати вимогу виконавця по ВП № 62667261 від 08.10.2020 про негайне виконання вимог виконавчого документу якою старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аборським А.В.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваною вимогою, від Головного управління Національної поліції в Київській області вимагається негайно виконати вимоги виконавчого листа, а саме на виконання рішення суду від 27.09.2019 року по справі № 320/3351/19 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в ОВС України у розмірі, відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку та умов призначення та виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності, або часткової працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, а саме 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого Законом для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності -13 квітня 2016 року.

У той же час, позивач зазначає, що ним на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачу було надано відповідь про те, що відповідно до листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 07.08.2020 року № 1351/109/29 на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду №320/3351/19 від 27.09.2020 року ОСОБА_1 нарахована одноразова грошова допомога в розмірі 206700,00 грн. та листом Головного управління від 17.03.2020 № 493/109/29 подано до Національної поліції України довідку про потребу в коштах для виконання судового рішення.

В подальшому, як зазначає позивач, на виконання вимоги державного виконавця від 25.09.2020 року, ним повідомлено про поданням до Київського окружного адміністративного суду заяви про роз`яснення рішення суду від 27.09.2019 року, у зв`язку з незрозумілістю, яким саме чином ГУНП в Київській області може виконати рішення суду.

А тому, на думку позивача, оскаржувана вимога є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд на 21.01.2021 року.

Вказаною ухвалою суду відповідачу було запропоновано не пізніше дати призначення судового засідання надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

Одночасно, вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_1 .

21 січня 2021 року представником Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано до суду відзив, в якому відповідач просив відмовити у задоволені позову.

Одночасно, з відзивом, представником відповідача надано суду копію матеріалів виконавчого провадження № 62667261.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволені адміністративного позову.

У зв`язку з поданням учасниками справи заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд на підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: визнано відмову Головного управління Національної поліції в Київській області викладену в листі №29П-190 від 22.03.2019р. у проведенні, призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності 13.04.2016р. (захворювання пов`язано з проходженням служби в ОВС України) ОСОБА_1 - протиправною; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в ОВС України у розмірі, відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку та умов призначення та виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності, або часткової працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, а саме 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого Законом для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності -13 квітня 2016 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року залишено без змін.

25 червня 2020 року на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року, судом видано виконавчий лист.

28 липня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , старшим держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським А.В. (далі - державний виконавець) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 62667261.

28 липня 2020 року державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

25 вересня 2020 року та 08 жовтня 2020 року державним виконавцем на адресу боржника (позивача) надіслано вимогу державного виконавця № 62667261/6, якими останнього повідомляли про негайне виконання рішення суду в частині призначення та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, захворювання пов`язаного з проходженням служби в ОВС України у розмірі, відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку та умов призначення та виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності, або часткової працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, а саме 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого Законом для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності -13 квітня 2016 року.

Незгода позивача з вимогою державного виконавця від 08.10.2020 року, обумовила останнього на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (надалі - Закон №1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону №1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ст. 6 Закону №1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону №1403-VIII відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом №1403-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №1404-VIII державний виконавець є учасником виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Суд також звертає увагу, що відповідно до п. п. 6, 9, 11, 12 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (надалі - Інструкція), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії.

У вимозі, дорученні, запиті виконавця обов`язково зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім`я та по батькові приватного виконавця; дата відкриття та номер виконавчого провадження; реквізити виконавчого документа; строк виконання; наслідки невиконання.

Отже, вимога державного виконавця є окремою формою вчинення державним виконавцем своїх процесуальних повноважень у виконавчому провадженні, вимоги до яких встановлені Законом №1404-VIII та Інструкцією.

Як встановлено матеріалами справи, позивач не погоджується з вимогою державного виконавця від 08.10.2020 року, прийнятої в межах виконавчого провадження № 62667261, якою його зобов`язано негайно виконати рішення суду від 27.09.2019 року по справі № 320/3351/19 в частині призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, захворювання пов`язаного з проходженням служби в ОВС України у розмірі, відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку та умов призначення та виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності, або часткової працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, а саме 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого Законом для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності -13 квітня 2016 року, вважаючи її такою, що винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що 28.07.2020 року державним виконавцем на виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року з примусового виконання рішення суду від 27.09.2019 року по справі № 320/3351/19, відкрито виконавче провадження № 62667261.

Одночасно вказаною постановою державним виконавцем боржнику (позивачу) надано строк на добровільне виконання рішення суду (10 робочих днів).

Згідно матеріалів виконавчого провадження, 14.08.2020 року Головним управлінням Національної поліції в Київській області на адресу відповідача надано лист, яким останнього було повідомлено, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду №320/3351/19 від 27.09.2020 ОСОБА_1 нарахована одноразова грошова допомога в розмірі 206 700, 00 грн. та листом Головного управління від 17.03.2020 № 493/109/29 подана до Національної поліції України довідка про потребу в коштах для виконання судового рішення.

До вказаного повідомлення, позивачем було додано копію листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 07.08.2020 № 1351/109/29.

У зв`язку з невиконанням, станом на 25.09.2020 року, виконавчого документа в повному обсязі, державним виконавцем на адресу позивача надіслано вимогу виконавця № 62667261/6, якою останнього зобов`язано негайно виконати рішення суду від 27.09.2019 року по справі № 320/3351/19 в частині призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності, захворювання пов`язаного з проходженням служби в ОВС України у розмірі, відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку та умов призначення та виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності, або часткової працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, а саме 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого Законом для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності -13 квітня 2016 року.

На виконання вказаної вимоги божником повідомлено, що Головному управлінню Національної поліції у Київській області стало незрозумілим, яким чином Головне управління може виконати рішення суду, у зв`язку з чим боржник звернувся до суду за роз`ясненням судового рішення до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року у задоволені заяви Головного управління Національної поліції у Київській області про роз`яснення рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2020 року №320/3351/19.

08 жовтня 2020 року, у зв`язку з ненаданням позивачем (боржником) доказів виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року з примусового виконання рішення суду від 27.09.2019 року по справі № 320/3351/19 в повному обсязі, державним виконавцем на адресу позивача надіслано оскаржувану вимогу.

Надаючи оцінку оскаржуваній вимозі державного виконавця, суд зазначає, що оскільки, станом на дату її винесення постанова про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2020 року № 62667261 була чинною та позивачем (боржником) не оскаржувалася, державний виконавець в межах даного виконавчого провадження мав право вживати передбачені Законом заходи щодо примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2020 року №320/3351/19, а тому числі і шляхом надсилання вимог, обов`язкових до виконання.

У той же час, відповідно до ч. 4 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання

Отже, подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє лише перебіг строку виконання такого судового рішення.

Суд звертає увагу на ту обставину, що вказана правова норма не забороняє при подачі заяви про роз`яснення судового рішення державному виконавцю проводити виконавчі дії у виконавчому провадженні, з урахуванням порядку обчислення строку, встановленого ч. 4 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не є підставою для зупинення (ч. 1 ст. 34 Закону №1404-VIII) чи відкладення (ст. 32 Закону №1404-VIII) виконавчих дій.

Окрім цього, як встановлено під час розгляду даної адміністративної справи оскаржувана вимога була винесена після розгляду Київським окружним адміністративним судом ухвали за наслідками розгляду заяви позивача про роз`яснення судового рішення.

Отже, суд приходить до переконання, що вимога виконавця від 08.10.2020 року складена державним виконавцем, який здійснює виконавче провадження, на підставах, передбачених ст. 18 Закону №1404-VIII, оформлена у відповідності до вимог п. п. 9, 11, 12 розділу І Інструкції, та є правомірним способом реалізації державним виконавцем права на виконання рішення суду.

Таким чином, процесуальні дії державного виконавця щодо надсилання боржнику Вимоги відповідають вимогам законодавства про виконавче провадження, вчинені на підставах, в межах компетенції та у спосіб, передбачені законами України, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Національної поліції в Київській області відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко