Справа № 160/15810/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ з додатково наданими довідками до розрахунку пенсії про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 3223/10-25 від 28.12.2019 року за листопад та грудень 2019 року;
- визнати протиправним та нечинним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 03.01.2020 року та скасувати його;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.08.2020 року та перевести її з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". Пенсійний орган відмовив у такому переведенні, посилаючись на те, що період роботи позивача в державній податковій інспекції не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки посада, яку позивач обіймав, а саме, інспектор податкової служби, не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців. Позивач вважає такі дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області протиправними, а тому, звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 01.12.2020 року було відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Також, сторонам був встановлений строк для подання до суду відзиву на позову, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив, відповідно.
04.01.2021 року відповідачем надано до суду відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що право на пенсію державного службовця мають державні службовці, які на день набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ (01.05.2016 року) займали посади державного службовця та мали не менш, як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" № 3723- ХІІ від 16.12.1993 року та актами Кабінету Міністрів України, та особи, які на день набрання чинності цим Законом мають не менше, як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" № 3723- ХІІ від 16.12.1993 року та актами Кабінету Міністрів України.
Основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно ст. 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.
Також відповідач зазначає, що визначення службових осіб державних податкових інспекцій регулювалось Законом Верховної Ради УСРСР «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року № 509-ХІІ, який втратив чинність згідно Закону України від 05.07.2012р. № 5083 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні».
Надалі встановлення спеціальних звань службовим особам органів державної податкової інспекції регулювалось постановами Кабінету Міністрів України № 559 від 05.10.1992 року, № 258 від 22.02.1999 року, № 1234 від 22.09.2004 року, № 1169 від 19.12.2012 року та № 839 від 23.10.2013 року.
Разом з тим, розпорядженням Кабінету міністрів України від 12.09.1997 року №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців», яке втратило чинність 06.08.2016 року, відповідно до ст. 25 Закону № 3723 посади працівників державних податкових адміністрацій, які не мають спеціальних звань, віднесено до категорій посад державних службовців.
Таким чином, періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних посад держаних службовців.
З огляду на те, що позивач працював в державній податковій інспекції з присвоєнням спеціального звання інспектора податкової служби, посада якого не належить до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами КМУ, а тому, у ОСОБА_1 відсутнє право на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".
За вказаних підстав відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з січня 2015 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а саме, з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».
Так, зокрема, 14.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про здійснення перерахунку та призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та про надання відповідного рішення за результатами розгляду даної заяви.
03.01.2020 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у своєму листі за вих.№ 1А повідомило позивача про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки, відсутнє право та ОСОБА_1 надіслано копію відповідного рішення, яке було прийнято комісією пенсійного органу.
Не погодившись з такими діями та рішенням відповідача, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку наведеним обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 року.
Стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством (п. 8 Прикінцевих положень Закону №889-VIII).
Оскільки спірні правовідносини виникли у період до набрання чинності цим Законом, застосуванню підлягають приписи Закону України «Про державну службу» 3723-XII від 16.12.1993 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Суд звертає увагу на те, що Закон №3723-ХІІ втратив чинність на підставі Закону №889-VIII від 10.12.2015 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.
Так, відповідно до ст. 1 Закону №3723-XII від 16.12.1993 року, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону №3723-ХІІ встановлено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено Законами України.
Спеціальним законом, що визначав на час спірних правовідносин статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» №509-XII від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), втратив чинність 19.11.2012 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» №5083-VI від 05.07.2012 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, державна податкова адміністрація України, якій за змістом ч.ч. 2, 3 цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2007 року №778, забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.
Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами ч. 1 ст. 15 «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (ч.ч. 5, 6 ст. 15 цього Закону).
Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка НОМЕР_1 , надана ОСОБА_1 , містить наступні записи:
- 21.09.1993 року - призначена на посаду державного податкового інспектора відділу податків з населення державної податкової інспекції по Магдалинівському району (наказ ДПІ по Магдалинівському району від 17.09.1993 року №42 «Про призначення на посаду»);
- 01.12.1993 року - переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу роботи з платниками державної податкової інспекції по Магдалинівському району (наказ ДШ по Магдалинівському району від 01.12.1993 року № 555 «Про переведення на посаду»);
- 27.01.1997 року - призначена по переводу з державної податкової інспекції по Магдалинівському району на посаду старшого держподатінспектора сектору обслуговування платників податків державної податкової адміністрації в Магдалинівському районі відповідно до Указу Президента України від 22.08.1996 року №760/96 «Про утворення Державно'' податкової адміністрації України та місцевих державних податкових адміністрацій» (наказ ДПА в Магдалинівському районі від 27.01.1997 року № 5-П «Про призначення на посаду»);
- 01.04.1997 року - переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу місцевих податків з функціями документальних перевірок державної податкової адміністрації в Магдалинівському районі (наказ ДПА в Магдалинівському районі від 01.04.1997 року № 7-П «Про призначення на посаду по переводу»);
- 01.07.1997 року - призначена на посаду головного держподатінспектора відділу справляння податків з юридичних осіб (облік та звітність) державної податкової адміністрації в Магдалинівському районі (наказ ДПА в Магдалинівському районі від 01.07.1997 року № 15-П «Про призначення на посаду»);
- 14.02.1998 року - призначена на посаду головного держподатінспектора відділу справляння податків з юридичних осіб державної податкової інспекції у Магдалинівському районі (наказ ДПІ у Магдалинівському районі від 14.02.1998 року № 27 «Про призначення в зв`язку з переміщенням ДПА в ДПІ»);
- 01.04.1998 року призначена на посаду старшого державного податкового інспектора сектору обліку платників податків державної податкової інспекції у Магдалинівському районі (наказ ДПІ у Магдалинівському районі від 31.03.1998 року № 28-П «Про призначення згідно нової типової структури»);
- 04.01.2000 року - призначена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу по роботі з платниками державної податкової інспекції у Магдалинівському районі (наказ ДПІ у Магдалинівському районі від 04.01.2000 року № 8-П «Про призначення»);
- 04.09.2000 року - переведена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу автоматизованого адміністрування податків у групі обліку платників податків державної податкової інспекції у Магдалинівському районі (наказ ДПІ у Магдалинівському районі від 04.09.2000 року № 25 Б-П «Про зміни в структурі та штатному розписі»);
- 27.06.2001 року - звільнена із займаної посади по переводу до Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції, згідно п. 5 ст.36 КЗпП України, за згодою між керівниками (наказ ДПІ у Магдалинівському районі від 27.06.2001 року № 24-П «Про звільнення з посади»);
- 29.06.2001 року - прийнята по переводу з державної податкової інспекції у Магдалинівському районі на посаду держподатінспектора групи справляння податків з юридичних осіб відділення Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції у Магдалинівському районі, як така, шо пройшла за конкурсом (наказ Новомосковської ОДПІ від 29.06.2001 року № 39-о «Про прийом на роботу»);
- 13.08.2003 року - переведена на посаду держподатінспектора групи обробки та ведення податкових документів відділення Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції у Магдалинівському районі (наказ Новомосковської ОДПІ від 13.08.2003 року № 79-о «Про переведення працівників»);
- 02.02.2005 року - призначена в порядку переведення на посаду державного податкового інспектора відділення Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції у Магдалинівському районі (наказ Новомосковської ОДПІ від 02.02.2005 року № 11-о «Про переведення працівників»);
- 15.03.2012 року - звільнена по переводу до Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби, згідно п.5 ст.36 КЗпП України (наказ Новомосковської ОДПІ від 15.03.2012 року № 28-о «Про звільнення працівників Новомосковської ОДПІ»);
- 16.03.2012 року - прийнята в порядку переведення до Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби на посаду державного податкового інспектора сектору інформатизації та обліку платників податків Магдалинівського відділення (наказ Новомосковської ОДПТ Дніпропетровської області ДПС від 16.03.2012 року №3-о «Про прийом на роботу працівників Новомосковської ОДПІ Дніпропетровської області Державної податкової служби»);
- 01.07.2013 року - призначена в порядку переведення на посаду державного інспектора сектору інформатизації та обліку платників Магдалинівського відділення Новомосковської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, тимчасово на період до фактичного виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника (наказ Новомосковської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.07.2013 року №7-о «Про призначення працівників та присвоєння рангів державних службовців»);
- 05.08.2014 року - переведена на посаду старшого державного інспектора Магдалинівського відділення, тимчасово на період до фактичного виходу з відпустки для догляду за дитиною основного працівника, як така, що успішно пройшла стажування (наказ Новомосковської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 05.08.2014 року №83-о «Про переведення працівників Магдалинівського відділення»);
- 29.12.2014 року звільнена за угодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (наказ Новомосковської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 29.12.2014 року №163-о «Про звільнення ОСОБА_1 »).
Крім того, у трудовій книжці позивача міститься запис від 02.06.1994 року про прийняття ОСОБА_1 присяги державного службовця.
27.12.1994 року позивачу присвоєне спеціальне звання - інспектор податкової служби ІІ рангу.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року № 839 «Про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів» 02.01.2014 року позивачу присвоєне спеціальне звання - інспектор податкової та митної справи ІІ рангу.
Також судом встановлено, що Законом України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення п.п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону №889-VIII та Закону №3723-ХІІ, зокрема, ст. 37.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку (передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016 року, відповідно до ст.90 Закону №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.
Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Разом з тим, для осіб, які станом на 01.05.2016 року займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме, щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно п. 341.1 ст. 341 Податкового кодексу України служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров`я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов`язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Пунктом 342.4 цього Кодексу передбачено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Відповідно до п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 року (чинного до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби в податковому органі) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно з ч. 2 цього Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому, період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
За таких обставин, коли позивач станом на 01.05.2016 року хоч і не займав посаду державної служби, але має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, досяг пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має необхідний страховий стаж, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», а також як наслідок - скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 03.01.2020 року.
Щодо посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців», як на підставу для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, судом не приймаються, оскільки означений акт був виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі №586/965/16-а та від 13.12.2018 року у справі №539/1855/17.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», то ці повноваження є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією пенсійного органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
З огляду на викладене, означена позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає, так як переведення з одного виду пенсії на інший є дискреційними повноваженнями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
При цьому, суд вважає за необхідне, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, задовольнити позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.08.2020 року, з урахуванням висновків суду.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем були сплачені судові витрати у розмірі у розмірі 840,80 грн., сплата яких підтверджується квитанцією № 29651160 від 26.11.2020 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 420,40 грн.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ з додатково наданими довідками до розрахунку пенсії про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 3223/10-25 від 28.12.2019 року за листопад та грудень 2019 року.
Визнати протиправним та нечинним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 03.01.2020 року та скасувати його.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.08.2020 року, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15.02.2021 року.

Суддя І.О. Лозицька