Справа № 320/10122/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року № 320/10122/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 , яка діє як законний представник і інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 з позовом до Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд: визнати протиправною відмову відповідача щодо не внесення змін щодо дати народження з " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСОБА_2 в актовий запис №104 від 09.04.2004; зобов`язати відповідача внести виправлення в актовий запис №104 від 09.04.2004 про народження ОСОБА_2 , а саме: дату народження ОСОБА_2 виправити з " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно відмовлено у внесенні змін щодо дати народження ОСОБА_2 до актового запису №104 від 09.04.2004.

Ухвалою від 24 листопада 2020 року суд відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи та запропонував відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали подати відзив на адміністративний позов.

14 грудня 2020 року через канцелярію суду від Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки внести виправлення до актового запису не можливо через зберігання паперового носія актового запису на тимчасово окупованій території Донецької області. Крім того відповідач зазначив, що ним не вносились відомості до актового запису №104 від 09.04.2004 стосовно дати народження ОСОБА_2 , оскільки вказані відомості були внесені Сніжнянським міським управлінням юстиції у Донецькій області в 2004 році.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та матір`ю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження від 09.04.2004 НОМЕР_7, видано відділом реєстрації актів цивільного стану Сніжнянським міським управлінням юстиції Донецької області.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі використання свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , було пошкоджено у зв`язку з чим державні органи влади перестали його приймати як належний документ.

У зв`язку з чим позивачка звернулась до Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про повторне отримання свідоцтва про народження доньки ОСОБА_2 .

На її звернення Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 17 жовтня 2018 року було видано свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 . Проте у вказаному свідоцтві була виявлена помилка оскільки невірно зазначена дата народження ОСОБА_2 замість ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1.

З метою усунення виявленої помилки, позивачка звернулась до відповідача з заявою про внесення виправлення в актовий запис серії НОМЕР_5 від 17.10.2018. Проте листом від 15.05.2019 №905/16.27-28 в задоволенні її заяви було відмовлено та зазначено, що внесення змін повинно здійснюватися відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану.

На виконання вимог ухвали суду від 06.01.2021 про витребування доказів, Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 21 січня 2021 року було надано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 .

Дослідивши зміст вказаного витягу судом встановлено, що 09 квітня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області були внесенні дані щодо дати народження ОСОБА_2 , а саме - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Як зазначено у статті 55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до завдання, яке сформульоване у ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство спрямовано на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Термін "публічно правові - відносини", який міститься у ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тісно пов`язаний з терміном "публічне право" (публічний віл лат. Publicus - суспільний, народний) - сукупність галузей права, що регулюють відносини, які забезпечують загальнодержавні інтереси домінуючої частини суспільства. На відміну від інших галузей права, що захищають приватні інтереси (приватне право), у публічному праві однією із сторін є орган держави.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, наявним на час звернення до суду, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище, або ж виходячи з помилкового уявлення про наявний власний інтерес, заснованого (уявлення) на гіпотезі щодо порушення прав чи інтересів позивача у відносинах іншої особи із суб`єктом владних повноважень.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем.

При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

З наведеного вбачається, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи - позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Висновки аналогічного змісту наведені у постанові Верховного Суду України від 07.02.2017 по справі №21-3072а16, постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 855/3/19, постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року по справі № 826/15551/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати протиправною відмову відповідача щодо не внесення змін щодо дати народження з " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСОБА_2 в актовий запис №104 від 09.04.2004 та зобов`язати відповідача внести виправлення в актовий запис №104 від 09.04.2004 про народження ОСОБА_2 , а саме: дату народження ОСОБА_2 виправити з " ІНФОРМАЦІЯ_1" на " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

З метою об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи судом було витребувано у відповідача докази в яких би містилась інформація (відомості) щодо дати народження ОСОБА_2 та яким органом дані відомості щодо дати народження ОСОБА_2 внесені до актового запису.

21 січня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 .

При досліджені змісту вказаного витягу судом встановлено, що 09 квітня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області були внесенні дані щодо дати народження ОСОБА_2 та зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, суд зазначає та звертає увагу позивача, що саме відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області було зазначено дату народження ОСОБА_2 як ІНФОРМАЦІЯ_1 замість правильної дати народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як це зазначено в свідоцтві про народження серії НОМЕР_6 від 09.04.2004.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що жодних доказів того, що відповідач по цій справі допустив помилку щодо дати народження ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Таким чином, по суті, позивачем заявлено позов про захист порушених прав у відносинах, в яких відповідач не був учасником та жодних дій стосовно внесення даних в актовий запис про народження ОСОБА_2 не вчиняв.

Відтак, в контексті положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлено фактів порушення прав чи інтересів позивача в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 саме з боку Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у зв`язку з чим, відповідно, відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення рішення суду 15.02.2021.

Суддя Панченко Н.Д.