Справа № 500/1517/19
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1517/19

15 лютого 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2019 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, виходячи з посадового окладу меншого за 15 (п`ятнадцять) розмірів мінімальної заробітної плати, зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року до проходження кваліфікаційного оцінювання на підставі Рішення Конституційного суду України №11-р/2018 від 04 грудня 2018 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що незважаючи на визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, та визначення Конституційним судом України в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України яким чином має визначатися розмір посадового окладу судді місцевого суду, з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України відповідач і надалі продовжує здійснювати нарахування та виплату суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу без дотримання Рішення Конституційного Суду України.

Ухвалою суду від 08.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 07 серпня 2019 року.

07.08.2019 в судовому засіданні розгляд справи відкладено на 04.09.2019 за клопотанням представника відповідача.

16.08.2019 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду від Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України, нараховуючи позивачу суддівську винагороду за грудень 2018 року - травень 2019 року, виходячи з суми прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і жодним чином не порушив прав позивача. Вказує, що оскільки розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення суддівської винагороди визначається не статтею 133 Закону України №2453, а Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, а тому положення пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII слід вважати запровадженням змін (спеціального регулювання стосовно обчислення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат) по відношенню до загального правового регулювання розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

Позивачем через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду 21.08.2019 до суду подано відповідь на відзив.

04.09.2019 ухвалою суду задоволено клопотання про зупинення провадження у справі. Провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №200/9195/19-а.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 поновлено провадження в адміністративній справі №500/1517/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Призначено справу до судового розгляду на 08 лютого 2021 року.

08.02.2021 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Представником відповідача подано до суду заяву про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

За нормами частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 визначено перейти до розгляду справи №500/1517/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Указом Президента України "Про призначення суддів" №622/2008 від 07 липня 2008 року позивача ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Бережанського районного суду Тернопільської області.

Наказом Бережанського районного суду Тернопільської області №21-К від 22 липня 2008 року оголошено Указ Президента України від 07 липня 2008 року №622/2008 "Про призначення суддів" про призначення ОСОБА_1 суддею Бережанського районного суду.

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" №249-VII від 16 травня 2013 року позивач обраний на посаду судді безстроково, та відповідно до наказу Бережанського районному суду Тернопільської області №9-К від 31 травня 2013 року приступив до виконання обов`язків з 31 травня 2013 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування суддівської винагороди судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 2 та 3 статті 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI визначалось, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Законом України "Про внесення зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 19.12.2013 №716-VII було виключено положення абзацу 5 частини 3 статті 129 Закону від 07.07.2010 №2453-VI (щодо запровадження посадового окладу з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат).

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIІІ було викладено у новій редакції Закон від 07.07.2010 №2453-VI, частиною 3 статті 133 якого визначалось, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

З 30.09.2016 набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIIІ, частинами першої та другої статті 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною третьою статті 135 Закону від 02.06.2016 №1402-VIIІ було встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді, зокрема судді місцевого суду, - становить 30 мінімальних заробітних плат.

Натомість, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, зокрема, частину 3 статті 135 Закону від 02.06.2016 №1402-VIIІ було викладено у наступній редакції: "3. Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року".

Таким чином, Законом від 02.06.2016 №1402-VIIІ у редакції Закону від 06.12.2016 №1774-VIII (який був чинний та не визнаний неконституційним на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено базові розміри посадового окладу суддів судів різних інстанцій, розрахунковою величиною яких є прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, пунктом 22 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 №1402-VIIІ (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) визначалось, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Натомість, пункт 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 №1402-VIIІ (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст.529; 2015 р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами).

Як вже зазначалося вище, частиною третьою статті 133 Закону від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIІІ, було встановлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, Конституційний Суд України своїм рішенням від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018(4062/15) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин 3, 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 3 статті 133 Закону від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII. Також, вказаним рішенням встановлено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Однак, як вже зазначалося, 06.12.2016 був прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 та установив, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року (пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 06.12.2016 №1774-VIII).

Згідно з пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 06.12.2016 №1774-VIII встановлено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи викладене суд зазначає, що визнаючи неконституційним положення частини 3 статті 133 Закону від 07.07.2010 №2453-VI Конституційний Суд України зауважив, що законодавець неодноразово вносив зміни до вказаного закону щодо розміру посадового окладу, в результаті яких оклад судді місцевого суду було зменшено з 15 до 10 мінімальних заробітних плат. Такі зміни суд визнав посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому. У зв`язку з чим, у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 Конституційний Суд України вказав на звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів через зменшення гарантованого розміру винагороди судді у спеціальному законі, тобто у зв`язку зі зміною абсолютної величини такої винагороди.

Таким чином, внаслідок прийняття Конституційним Судом України рішення від 04.12.2018 №11-р/2018, розмір суддівської винагороди для суддів, що не пройшли кваліфікаційного оцінювання, зріс із дня набрання цим рішення законної сили, оскільки абсолютна величина посадового окладу змінилася з 10 на 15.

Натомість суд дійшов висновку, що Законом від 06.12.2016 №1774-VII лише змінено підхід до визначення розмірів посадових окладів і заробітної плати працівників, а також інших виплат (наприклад, для розрахунку розміру плати за надання адміністративних послуг, у колективних договорах та угодах усіх рівнів). Тобто, Законом від 06.12.2016 №1774-VII запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум.

Таким чином, з прийняттям Закону від 06.12.2016 №1774-VII змін зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина.

Разом з тим, Конституційний Суд України своїм рішенням від 04.12.2018 №11-р/2018, на яке посилається позивач, як на підставу набуття права на отримання посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, не вирішував питання розрахункової величини, яку належить застосовувати при розрахунку посадового окладу суддів, а тому правові висновки, які містяться в цьому рішенні, не впливають на конституційність норм Закону від 06.12.2016 №1774-VII, зокрема пункту 3 його Прикінцевих та перехідних положень.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом за наслідками розгляду зразкової справи, у рішенні від 11.03.2020 у справі №200/9195/19-а, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.11.2020.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що з набранням законної сили рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 посадовий оклад судді повинен розраховуватися на основі мінімальних заробітних плат, натомість погоджується з доводами відповідача про необхідність застосування у такому випадку, як розрахункової величини, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року.

Крім того, суд зазначає, що на час існування спірних правовідносин пункт 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 №1402-VIIІ щодо порядку визначення суддівської винагороди для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, був чинним, а тому відповідач правомірно керувався його положеннями та, відповідно, не мав правових підстав застосовувати мінімальну заробітну плату, як розрахункову величину для визначення посадового окладу судді.

Враховуючи викладене, проаналізувавши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач виконав обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України.

Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області про визнання протиправними дій територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, виходячи з посадового окладу меншого за 15 (п`ятнадцять) розмірів мінімальної заробітної плати, зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року до проходження кваліфікаційного оцінювання на підставі Рішення Конституційного суду України №11-р/2018 від 04 грудня 2018 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Територіальне управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 6, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.