Справа № 420/12795/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 ;

- стягнути з відповідача всі належні позивачу види грошового забезпечення, на отримання яких він втратив право у зв`язку з виданням наказу №221 від 15.09.2017 року, а саме за період з 15.09.2017 року по 03.07.2020 року та стягнути з відповідача на його користь суму 385770,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 вересня 2017 року №221 його було відсторонено від виконання службових повноважень, як начальника служби метрології та стандартизації відділу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Не погодившись із зазначеним наказом та вважаючи його протиправним ОСОБА_1 звернувся із позовом до Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/5197/17.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/5197/17 від 14.12.2017 року, яка набрала чинності 18.06.2020 року та була залишена в силі постановою Верховного Суду адміністративний позов ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_1 було задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №221 від 15.09.2017 року про відсторонення від виконання службових повноважень підполковника ОСОБА_1 - начальника служби метрології та стандартизації відділу матеріально-технічного забезпечення. Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника служби метрології та стандартизації відділу матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 з виплатою всіх належних видів грошового забезпечення, на отримання яких він втратив право у зв`язку з виданням наказу №221 від 15.09.2017 року.

На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/5197/17 від 14.12.202017 року наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 21 червня 2020 року №409 позивач був призначений на посаду начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , а неправомірний наказ №221 від 15.09.2017 року був скасований наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 липня 2020 року №143.

При цьому, як вказує ОСОБА_1 в адміністративному позові, на виконання рішення суду, що набрало чинності, командир військової частини НОМЕР_1 був зобов`язаний виплатити йому всі належні види грошового забезпечення, на отримання яких він втратив право у зв`язку з виданням наказу №221 від 15.09.2017 року.

13 жовтня 2020 року комендатурою охорони та обслуговування позивачу було виплачено суму лише за період з 15.09.2017 року по 06.08.2018 року у розмірі 73639,31 грн., тобто, як стверджує позивач у позові, рішення адміністративного суду у справі №815/5197/17 відповідачем було виконано тільки частково, з огляду на що він, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/12795/20.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року у справі №420/12795/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення грошового забезпечення був прийнятий до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Обраний спосіб розгляду адміністративної справи № 420/11264/20 був обумовлений процесуальними положеннями КАС України, а також тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами та доповненнями), на всій території України було продовжено дію карантину до 31 грудня 2020 року.

11.01.2021 року від тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на адміністративний позов (а.с. 87-92), в якому відповідачем зазначено, що предметом позову у адміністративній справі №420/12975/20 є спірні правовідносини, що стосуються з непогодженням ОСОБА_1 з сумою грошового забезпечення, нарахованою Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання судового рішення в іншій адміністративній справі, а саме №815/5179/17. Водночас, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, на думку відповідача, виключає можливість застосування загального порядку захисту прав та інтересів стягувача саме шляхом подання до суду нового позову.

Відповіді на відзив та, відповідно, заперечень на неї, сторонами до суду надано не було.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів в адміністративній справі №420/12795/20, суд встановив наявність підстав для закриття провадження в цій адміністративній справі, з огляду на наступне.

Судом під час розгляду справи №420/12795/20 встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/5197/17 від 14.12.2017 року (а.с. 95-98), яка була залишена в силі постановою Верховного Суду (а.с. 103-106) та набрала чинності 18.06.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_1 було задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №221 від 15.09.2017 року про відсторонення від виконання службових повноважень підполковника ОСОБА_1 - начальника служби метрології та стандартизації відділу матеріально-технічного забезпечення. Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника служби метрології та стандартизації відділу матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 з виплатою всіх належних видів грошового забезпечення, на отримання яких він втратив право у зв`язку з виданням наказу №221 від 15.09.2017 року.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 21 червня 2020 року №409 (а.с. 27) позивача було призначено на посаду начальника служби метрології та стандартизації озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 .

На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.202017 року та постанови Верховного Суду від 18.06.2020 року по справі №815/5197/17 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 липня 2020 року №143 було скасовано пункт 3 наказу №221 від 15.09.2017 року про відсторонення від виконання службових повноважень підполковника ОСОБА_1 - начальника служби метрології та стандартизації відділу матеріально - технічного забезпечення (а.с. 107).

Крім того, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/5197/17 від 14.12.2017 року ОСОБА_1 13 жовтня 2020 року було нараховано та виплачено грошове забезпечення у розмірі 73 639,31 грн. за період з 15.09.2017 року по 06.08.2018 року, на отримання якого він втратив право у зв`язку з виданням наказу №221 від 15.09.2017 року (а.с. 94).

Водночас, як зазначає позивач, постанову Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/5197/17 від 14.12.202017 року відповідач, на його думку, виконав не у повному обсязі та не сплатив йому всі належні види грошового забезпечення за період з 15.09.2017 по 03.07.2020 року у розмірі 385 770,00 грн.

За таких умов ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/12795/20.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як вбачається з позовної заяви, за своєю суттю спір у справі №420/12795/20 виник у зв`язку із неправильним, на думку позивача, виконанням відповідачем постанови Одеського окружного адміністративного суду №815/5197/17 від 14.12.2017 року, яка набрала законної сили.

За таких обставин суд вважає, що дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання рішення суду по справі №815/5197/17 від 14.12.2017 року та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі всіх сум грошового забезпечення, на отримання яких він втратив право у зв`язку з виданням наказу №221 від 15.09.2017 року, повинні оскаржуватись позивачем виключно в порядку статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, на користь якої воно прийнято та яка вважає, що її права порушені з огляду на неналежне його виконання. Про зазначене, на думку суду, також свідчить спеціальний процесуальний порядок, визначений частиною п`ятою статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів з дня її надходження до суду.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також вважає, що винесення окремого судового рішення у справі №420/12795/20, яке передбачає оцінку судового рішення, прийнятого в іншій справі (№815/5197/17), буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, не можуть розглядатись в окремій адміністративній справі.

З огляду на наведене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити його право у разі визнання його судом порушеним.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а, та в силу приписів частини 5 ст. 242 КАС України зазначена правова позиція повинна бути врахована судом першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до таких правовідносин.

Аналогічну правову позицію було висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», ЄСПЛ зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (Hornsby v. Greece № 18357/91).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

При цьому зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на викладене, враховуючи те, що є таке, що набрало законної сили рішення суду з фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, а аргументи позивача стосуються саме правильності виконання відповідачем рішення суду у справі №815/5197/17, суд доходить висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі №420/12795/20 на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

Керуючись приписами ст.ст. 2, 4, 5-11, 238, 241, 243, 248, 256, 257, 258, 262, 293, 295, 370, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №420/12795/20 за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення грошового забезпечення - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. ст. 293-295 КАС України, з урахуванням положень пп. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Головуючий суддя Білостоцький О.В.

.