Справа № 380/6709/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6709/20 пров. № А/857/14648/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.;

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, прийняте суддею Крутько О.В. в місті Львові, о 14 годині 13 хвилині, повний текст складено 16 листопада 2020 року, у справі №380/6709/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.06.2018 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 встановити для нарахування індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року базовий місяць січень 2008 року, а з 01.03.2018 року фіксовану суму індексацію в розмірі 3674,66 грн.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та фіксованої суми індексації в розмірі 3674,66 грн., індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.06.2018 року в сумі 100386,07 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що на день звільнення йому не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.06.2018. У відповіді Військової частини НОМЕР_1 на звернення позивача про виплату йому індексації грошового забезпечення зазначено, що для виплати індексації за період вказаний у заяві позивача фінансового ресурсу в Міністерстві оброни України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Крім того, відповідач вказує, що за час проходження військової служби, а також при звільненні з військової служби, запитань по питанню нарахування і виплати грошового забезпечення та індексації у позивача не було. Позивач обґрунтовує протиправність не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення тим, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до чинного законодавства підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.06.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.06.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що відповідач починаючи з грудня 2015 року повинен був застосовувати січень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення, як для діючих так і для новоприйнятих або переведених військовослужбовців, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати) затверджені порядком №1078, який був змінений постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013.

Також, зазначено, що відповідач зобов`язаний був з березня 2018 року виплачувати фіксовану суму індексації грошового забезпечення (що розраховується, як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу), а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить фіксовану суму індексації.

Просить змінити рішення суду першої інстанції, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції: «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця індексації січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 27.06.2018 з врахуванням базового місяця індексації березень 2018 року та абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078».

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки в судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги,, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач має статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 14.08.2015.

27.06.2018 згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №133 капітана ОСОБА_1 , начальника розвідки-начальника розвідувального відділення штабу військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 20.06.2018 №143 у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті від 25.03.1992 №2232-ХІІ, вважати що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського РВК міста Львова.

З 27.06.2018 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

01.07.2020 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення.

У відповідь на заяву позивача листом військової частини НОМЕР_1 за № 2904-вих від 21.07.2020 повідомлено, що для виплати індексації за період вказаний у заяві позивача період, фінансового ресурсу в Міністерстві оброни України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося (Лист Департаменту фінансів №0290/П-1094/1013 від 25.07.2019р.). Крім того, відповідач вказує, що за час проходження військової служби у Військової частини НОМЕР_1 , а також при звільненні з військової служби, запитань по питанню нарахування і виплати грошового забезпечення та індексації у позивача не було. Фінансово-господарська діяльність Військової частини НОМЕР_1 за 2016-2018 роки перевірена аудитом, порушень по виплаті грошового забезпечення та індексації не було

Вважаючи свої права порушеними, оскільки індексація грошового забезпечення йому протиправно не виплачена, позивач звернувся з позовом до суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на отримання індексації грошового забезпечення, захист якого у судовому порядку можливий шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з 01.12.2015 по 27.06.2018 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за вказаний період.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3).

Статтею 2 Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII) визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII).

Статтею 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.ч. 1,2,6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення №1078, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок № 1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, у своєму листі-відповіді не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації, а зазначає що індексація не може бути виплачена, оскільки у державному бюджеті відсутні кошти на ці цілі, а індексації прямо залежить від бюджетного фінансування.

Проте, апеляційний суд вважає, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та постанові від 19.03.2020 у справі № 820/5286/17.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 27.06.2018 є протиправними.

Щодо суми належної до нарахування та виплати ОСОБА_1 та покликань на те, що базовим місяцем для обчислення індексації є січень 2008 року, а з 01.03.2018 фіксована сума індексації, необхідно зазначити наступне.

Нарахування сум є виключними дискреційними повноваженнями відповідача, а тому в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції вірно відмовив.

Індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, визначення та нарахування суми індексації за певний період належить до дискреційних повноважень відповідача.

Нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця та оскільки така індексація позивачу не нараховувалася, суд не вправі стягнути визначену ним суму.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з визначенням базового місяця.

Таким чином, визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

На час розгляду справи судом нарахування та виплата на користь позивача індексації грошового забезпечення не здійснена, а тому відсутні порушені права позивача щодо правильного нарахування на його користь відповідачем індексації грошового забезпечення, які підлягають захисту в судовому порядку.

Вимога про визначення судом конкретного базового місяця, з якого слід обраховувати суми індексації є передчасною, оскільки спрямована на майбутнє, тобто захист прав та свобод позивача, порушення яких станом на момент розгляду і вирішення цієї справи не відбулося.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №380/6709/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 15.02.21