Справа № 240/14619/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/14619/20

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації у видачі довідки-розрухунку з розрахунковою сумою для викупу автомобіля марки "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та дозвіл на перереєстрацію з покійної матері ОСОБА_2 зі сплатою його залишкової вартості;

- продовжити строк для сплати розрахункової суми для викупу автомобіля "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровану на ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації надати довідку-розрахунок з розрахунковою сумою для викупу автомобіля марки "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та дозвіл на перереєстрацію з покійної матері ОСОБА_2 зі сплатою його залишкової вартості.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю відмови у здійсненні перереєстрації автомобіля, яким була забезпечена померла особа з інвалідністю - мати позивача з підстав допущення відповідачем бездіяльності, яка полягає у неповідомленні органом соціального захисту позивача, як члена сім`ї померлої особи з інвалідністю, про можливість скористатись правом викупу автомобіля, яке виникло в нього після смерті матері із вказанням способу реалізації та наданням відповідної довідки-рахунку, внаслідок чого позивачем пропущено шестимісячний строк для сплати залишкової вартості транспортного засобу.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі на 05 листопада 2020 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачем, в порушення вимог пункту 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999, протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю не сплачено до державного бюджету вартість автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля. Також вказано, що чинним законодавством не передбачено обов`язку повідомляти членів сім`ї померлої особи з інвалідністю про право викупу автомобіля протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що саме на відповідача, який виконує державні функції в соціальній сфері, покладено обов`язок запропонувати ОСОБА_1 скористатися правом. А тому, шестимісячний строк пропущено через бездіяльність відповідача.

Позивачем направлено на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представником відповідача направлено на адресу суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

Суд, розглянувши позовну заяву та відзив, відповідь на відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.

16.11.2011 ОСОБА_3 , як інваліду надано автомобіль "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску.

В подальшому, після смерті ОСОБА_3 03 вересня 2012 року, вказаний автомобіль був перереєстрований на його дружину ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , зареєстрованого Центром ДАІ 1805, автомобіль 2010 року випуску, легковий седан-В , червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зареєстрований 27.09.2013 року на праві власності за ОСОБА_2 .

У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, у розділі "Особливі відмітки" встановлено заборону відчуження вказаного транспортного засобу .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом В`язівської сільської ради Народицького району Житомирської області.

Відповідно до довідки Народицької селищної ради ОСОБА_2 проживала разом з сином - ОСОБА_1 з 01.03.2013 по 07.06.2014.

У червні 2020 року позивач звернулась із заявою до відповідача - Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про надання дозволу на перереєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки "Славута" на своє ім`я зі сплатою його залишкової вартості.

Листом від 07.07.2020 за № 3797/02 Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, розглянувши звернення про перереєстрацію автомобіля, відмовив в переоформленні, оскільки протягом 6 місяців з дня смерті особи з інвалідністю позивач не звертався з відповідною заяву та не сплатив до бюджету розрахункову вартість автомобіля.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в України" від 06.10.2005 № 2961-IV (зі змінами, далі - Закон № 2961-IV) держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Частиною 9 ст. 26 Закон № 2961-IV встановлено, що перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі- Закон № 875-XII) після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім`ї померлого інваліда, дитини-інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення легковими автомобілями інвалідів, зокрема дітей-інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку врегульовано Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 2 пункту 16 Порядку автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім`ї, який на час смерті особи з інвалідністю був зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю і середньомісячний сукупний дохід сім`ї якого за шість місяців, що передують дню смерті особи з інвалідністю, не перевищує прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.

Абзацом 3 пункту 16 Порядку визначено, що Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті особи з інвалідністю залишається у користуванні її сім`ї, якщо в ній є особа з інвалідністю, яка:

мала підстави для забезпечення автомобілем на час смерті особи з інвалідністю або протягом не більше 6 місяців з дня її смерті;

зареєстрована на час смерті особи з інвалідністю за місцем її реєстрації;

не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ з питань соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду.

Згідно із абзацом 7 пункту 16 Порядку перереєстрація автомобіля на ім`я особи з інвалідністю з числа членів сім`ї, законного представника недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю проводиться територіальним органом з надання сервісних послуг МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім`ї померлої особи з інвалідністю, а у разі їх відсутності повертається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції Фонду. Довідка видається особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю структурним підрозділом з питань соціального захисту населення, в якому особа з інвалідністю перебувала на обліку, а особі з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції Фонду.

Відповідно до абзацу 9 пункту 16 Порядку Розрахункова вартість автомобіля визначається структурним підрозділом з питань соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції Фонду з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний календарний місяць, або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний календарний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний календарний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті ( абз. 10 п. 16 Порядку).

Аналіз вищезазначених норм, як у редакції, чинній на момент смерті особи з інвалідністю, так і на час звернення позивача до відповідача, дає підстави для висновку про те, що члену сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним коштів протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах казначейства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_2 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

Лише, у червні 2020 року позивач звернулась із заявою до відповідача - Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про надання дозволу на перереєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки "Славута" на своє ім`я зі сплатою його залишкової вартості.

Таким чином, суд вважає, що позивачем пропущено строк сплати вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля, оскільки особа з інвалідністю (мати позивача), яка була забезпечена автомобілем, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою після спливу більше ніж шість років з моменту смерті матері.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимог щодо сплати розрахункової суми вартості автомобіля до державного бюджету впродовж шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю, в зв`язку з чим, відповідачем правомірно відмовлено в отриманні дозволу для перереєстрації легкового автомобіля.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача стосовно поважності причин пропуску строку для сплати вартості транспортного засобу з підстав допущення Департаментом праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації бездіяльності, яка полягає у неповідомленні органом соціального захисту її, як члена сім`ї померлої особи з інвалідністю про можливість скористатись правом викупу автомобіля, яке виникло в нього після смерті матері, оскільки норами чинного законодавства не покладено на відповідача такого обов`язку.

Зазначена позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 09 вересня 2019 року у справі № 200/11191/18-а.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а відтак в задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257-262, 291-293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації (майдан С.П.Корольова, 3/14, м. Житомир, 10014, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко