Справа № 200/193/21-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 р. Справа№200/193/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання повторно розглянути заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання повторно розглянути заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника. Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 922 від 24 червня 2020 року про відмову в переведенні пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 22 червня 2020 року, яким перевести з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24 червня 2020 року № 922 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника.

Отже, позивач вважає таке рішення незаконним та таким, що порушує його конституційні права.

11 січня 2021 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Представник відповідача, 28 січня 2021 року надав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, мотивуючи це тим, що згідно витягу із акту огляду у МСЕК від 20.10.1994 року ОСОБА_1 отримав інвалідність токсичного отруєння, що сталося 30.06.1994 року, тобто після досягнення ним 19 років. З огляду на це та у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують настання інвалідності до 18 років управлінням прийнято рішення про відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 . Є інвалідом І групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності.

22 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області через WEB-портал із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 922 від 24 червня 2020 року, ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника, у зв`язку із ненаданням документів, що підтверджують настання інвалідності до 18 років, а тому управлінням прийнято рішення про відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності, яку йому встановлено на підставі акту огляду МСЕК АБ № 025992 від 20.10.1994 року, яким встановлено першу групу інвалідності за загальним захворюванням. Повторним оглядом МСЕК від 10.01.2012 року підтверджено першу групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК серії 10-ААБ № 283053.

Отже, на момент встановлення інвалідності ОСОБА_1 було 19 років.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації смертей 12 серпня 2010 року було зроблено відповідний актовий запис № 129 за місцем реєстрації відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 68 років померла мати позивача - ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис 23.04.2020 року за № 120, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Отже, спірним питанням даної справи є правомірність дій Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області під час прийняття рішення № 922 від 24.06.2020 року про відмову у переведені ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Суд зазначає, що статтею 36 Закону № 1058-IV визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Тобто, для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника необхідно дві умови по-перше особа повинна бути непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника і по друге вона повинна бути на утриманні померлого годувальника на день його смерті.

Обидві ці умови повинні бути одночасними.

Для реалізації норми ч. 1 зазначеної статті в частині 2 ст. 36 Закону № 1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Положеннями ч. 1 ст. 37 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Пунктом 5 ст. 45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Суд наголошує, що п. 2 ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV чітко встановлено, що непрацездатними членами сім`ї (для призначення/переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника) вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Згідно витягу із ату огляду у МСЕК від 20.10.1994 року ОСОБА_1 отримав інвалідність внаслідок токсичного отруєння, що сталось 30.06.1994 року, тобто після досягнення ним 19 років.

Отже, відповідно до вимог Закону якщо особа не досягла пенсійного віку або не є особою з інвалідністю вона є працездатною.

Доводи позивача про те, що він за життя батька постійно знаходився на його утриманні, а матеріальна допомога, яку він отримував, була для ОСОБА_1 основним та постійним джерелом для існування, на думку суду є безпідставними та такими що не мають можуть братися до уваги, як причина для зобов`язання Пенсійного фонду перевести позивача на пенсію по втраті годувальника.

Отже, та обставина, що ОСОБА_1 був на повному утриманні померлого годувальника, не є належною умовою для переходу на пенсію по втраті годувальника, оскільки позивач не підпадає під визначення непрацездатних членів сім`ї відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV та не відповідає вимогам, які необхідні для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що розглядом справи доведено та матеріалами справи підтверджено, що у правовідносинах, з приводу яких подано позов, відповідач діяв правомірно.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання повторно розглянути заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко