Справа № 160/7220/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 160/7220/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року в адміністративній справі №160/7220/20 (суддя у 1 інстанції Неклеса О.М.) за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з позивача суму податкового боргу в розмірі 327358,12грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в інтегрованих картках платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 обліковується податковий борг на загальну суму 327358,12грн., який виник внаслідок несплати відповідачем в установлені законом строки сум самостійно задекларованих грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, військовому збору, а також нарахованої контролюючим органом у зв`язку із несвоєчасністю сплати відповідачем цих зобов`язань на підставі п.п.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України пені. На наявний у відповідача податковий борг позивачем в порядку ст.59 Податкового кодексу України виставлено податкову вимогу про сплату боргу від 24.12.2019 року №110484-57/83. Станом на час звернення до суду з позовом означений податковий борг відповідачем не погашений і не списаний.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто на користь держави суму податкового боргу в сумі 327358,12грн. з платника податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що платник податків не отримував актів про результати документальної позапланової невиїзної перевірки, податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги. Зазначено, що строки для проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань платника податків та їх стягнення вже пройшли. При цьому, позивачем в порушення норм чинного законодавства була нарахована пеня. Крім того, судом першої інстанції не враховано той факт, що дохід відповідача виник через прощення боргу за кредитним договором, а відповідно до положення п.8 підрозділу 1 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. За таких обставин, на думку відповідача, в даному випадку його борг не є додатковим благом.

В відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у відповідача наявний податковий борг в сумі 304451,45 грн., який нарахований на підставі податкового повідомлення-рішення від 10.10.2019 року № по основному платежу на суму 162437,01 грн. та по штрафним санкціям на суму 40 609,25 грн. та податкового повідомлення-рішення 10.10.2019 року № по штрафним санкціям на суму 170,00 грн. Крім того, позивачем була нарахована пеня з урахуванням приписів п.п. 129.1.2 ст.129 ПК України відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 10.10.2019 на суму 101235,19 грн.

Також за відповідачем обліковується борг з військового збору в сумі 22 906,67 грн., який був нарахований на підставі податкового повідомлення - рішення від 10.10.2019 року № по основному платежу на суму 12228,45 грн. та по штрафним санкціям 3057,11 грн. Крім того, позивачем була нарахована пеня з урахуванням приписів п.п. 129.1.2 ст.129 ПК України відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 10.10.2019 року на суму 7621,11 грн.

Таким чином, загальна заборгованість Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб та військового збору складає 327 358,12 грн., що підтверджується інтегрованою карткою платника податків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи, що вищевказана сума податкових зобов`язань відповідача є узгодженою та не сплаченою у встановлений законодавством строк, як наслідок ця сума є податковим боргом у розумінні приписів п.п.14.1.175 п.14.1 cт.14 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням приписів вказаної статті Податкового кодексу України, контролюючим органом була виставлена податкова вимога форми «Ф» №110484-57/83 від 24.12.2019 року про сплату відповідачем наявного у нього на той час податкового боргу у сумі 327358,12грн.

Вказана вимога була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку, проте на адресу контролюючого органу повернувся конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про закінчення встановленого строку зберігання.

Згідно з п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

На момент звернення позивача до суду податковий борг непогашений і не списаний.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Приписами пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За приписами п.п.97.4.3. п.97.4 ст.97 Податкового кодексу України особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, є: стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем суб`єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх вимог щодо стягнення з відповідача наявної у нього заборгованості по узгодженим грошовим зобов`язанням з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, з військового збору 327358,12грн.

Стосовно посилань скаржника на те, що платник податків не отримував актів про результати документальної позапланової невиїзної перевірки, податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, доводи щодо пропущення позивачем строків для проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань платника податків та посилання, що дохід відповідача виник через прощення боргу за кредитним договором, а відповідно до положення п.8 підрозділу 1 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, колегія суддів зазначає, що податковий борг скаржника виник на підставі податкових повідомлень-рішень та останній не погоджується з донарахуванням такого боргу, проте доказів того, що ним оскаржено ці рішення в адміністративному або судовому порядку суду не надано. Крім того, в матеріалах справи наявні докази щодо направлення засобами поштового зв`язку актів перевірок та податкових повідомлень-рішень.

Також відповідачем не надано доказів оскарження податкової вимоги форми «Ф» №110484-57/83 від 24.12.2019 року.

Щодо доводів скаржника про те, що останньому в порушення норм чинного законодавства була нарахована пеня, слід зазначити наступне.

Згідно з пп.49.18.4 п.49.18. ст. 49 Кодексу платники податку на доходи фізичних осіб зобов`язанні подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи до 1 травня року, що настає за звітним. При цьому, фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (п. 179.7 ст.179 Кодексу), тобто граничний строк сплати податкового зобов`язання за 2015 рік встановлено до 01.08.2016 року.

Відповідно до пп. 129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України передбачено, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня у наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

За таких обставин контролюючим органом було правомірно нараховано пеню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року в адміністративній справі №160/7220/20 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року в адміністративній справі №160/7220/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва

суддя Н.А. Олефіренко