Справа № 280/6607/20
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 280/6607/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2020 (суддя Татаринов Д.В) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и В:

У вересні 2020 р. до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни , в якому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 62686725 від 29 липня 2020 року винесену Приватним виконавцем Юхименко Ольгою Леонідівною, на підставі виконавчого напису № 23620 від 15 липня 2020 року виданим Приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С., про стягнення, на користь АТ Перший Український Міжнародний Банк заборгованості в розмірі 46 504,78 гривен.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни з відкриття виконавчого провадження № 62686725 не суперечать вимогам Закону України Про виконавче провадження, оскільки станом на прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження у відповідача була інформація про наявність майна боржника на території міста Києва у вигляді грошових коштів на рахунку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження порушила статті 24 Закону України Про виконавче провадження та всупереч законодавства прийняла до виконання виконавчі документи з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання позивача в іншому виконавчому окрузі поза межами своєї компетенції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, до приватного виконавця надійшла заява стягувана - № 160401 про примусове виконання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про примусове виконання виконавчого напису № 23620 від 15 липня 2020 року, виданого Приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С., про стягнення, на користь АТ Перший Український Міжнародний Банк заборгованості в розмірі 46 504,78 гривен.

До заяви про примусове виконання рішення, додано довідку про відкритий рахунок, в якій зазначається, що ОСОБА_2 є власником рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ Перший Український Міжнародний Банк, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд.4

Крім того, до заяви про примусове виконання рішення, додано оригінал виписки по рахунку, з якої вбачається, що на рахунку № НОМЕР_1 , який належить боржнику, станом на 29 липня 2020 року наявні кошти в розмірі 1,00 гривень.

29 липня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62686725.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Згідно частини другої ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно вимог частин 1, 2 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 4 ч.2 ст. 23 Закону №1404 визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Юхименко О.Л. є місто Київ.

Сторонами не заперечується, що місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Юхименко О. Л. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Підставою для відкриття виконавчого провадження за виконавчим округом в якому приватний виконавець може здійснювати свою діяльність, стала заява стягувача про примусове виконання за місцезнаходженням майна боржника. Так, стягувач зазначив, що боржник має рахунок у банківській установі, яка зареєстрована та знаходиться у місті Києві, а саме: в АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону №1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Наріжним питанням у цій справі є: чи є грошові кошти на картковому рахунку майном у розумінні Закону №1404 та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Так, відповідно до ч.3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-III (далі - №2346-III) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно частин 6.1, 6.2 ст. 6 Закону №2346-III банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (частини 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 10 вересня 2018 року №905/3542/15, від 01 серпня 2019 року №910/13508/15 та від 19 серпня 2019 року №922/1293/15 вказав, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції (визнання неіснуючого існуючим), яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Якщо відкинути цю юридичну фікцію, то таке означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також і у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2018 року у справі №904/7326/17 зазначила про право стягувача вільно обирати орган для здійснення примусового виконання рішення державну виконавчу службу або приватного виконавця.

Зважаючи на наведене вище, а також враховуючи положення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та те, що в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України грошові кошти є майном, колегія суддів вважає, що місцезнаходженням майна (грошових коштів) є місто Київ, а тому майно позивача розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та на який розповсюджується його компетенція.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №905/477/18.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача відкритого рахунку в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», колегія суддів дійшла висновку, що, відкриваючи виконавче провадження №62701503, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О. Л. діяла на підставі та в межах повноважень, передбачених законом, а тому підстави для повернення виконавчого документу стягувачу були відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.10.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 24 грудня 2020 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова