Справа № 420/919/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/919/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

представника відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання призначити на рівну посаду або на ранг нижче, визнати протиправною бездіяльність щодо відмови в нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

І. Суть спору
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому позивач з урахуванням об`єднаних позовних вимог просив суд:

1).Визнати дії Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України протиправними щодо незаконного утримання позивача в розпорядженні начальника прикордонного загону з 03.09.2018 по 01.08.2019.

2).Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити позивача на рівну посаду або на ранг нижче з 03.09.18 по 01.08.19.

3).Визнати протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби щодо ненарухвання та невиплати ОСОБА_1 грошового та матеріального забезпечення з 03.09.2018 по 01.08.2019.

4) .Зобов`язати Білгород-Дністровський прикордонний загін Державної прикордонної служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове та матеріальне забезпечення з 03.09.2018 по 01.08.2019.

5) .Визнати протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського прикордонного загону щодо відмови, яка відображена в листі від 28.01.2020 №О-6 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 01.08.209р. по 26.12.2019р.

6).Зобов`язати Білгород-Дністровський прикордонний загін нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 01.08.209р. по 26.12.2019р.

ІІ. Аргументи сторін.
(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.

01.08.2019 р. позивач звільнений та виключений зі списків особового складу наказом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 399-ос.

Згідно з наказом начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону від 01.08.2018 р. №352-02 позивач був зарахований в розпорядження. Через дану обставину йому було припинено виплату грошового забезпечення строком на 2 місяці з 05.07.2018 р. по 02.09.2018 р. на підставі Ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2018 р.

У відповідності до листа Військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону від 10.09.2018 р. за №3812, який також був направлений на адресу Білгород-Дністровського прикордонного загону вказано, що строк дії ухвал слідчого судді про відстрочення від посади та про застосування запобіжного заходу відносно позивача закінчився, заходи забезпечення не продовжувались, тому позивач вважає , що всі запобіжні заходи відносно нього у відповідності до ухвали слідчого судді закінчились 02.09.2018 р.

Позивач зазначив, що він до моменту звільнення та виключення зі списків Білгород-Дністровського прикордонного загону знаходився в розпорядженні начальника прикордонного загону, а саме по 01.08.2019 р., що призвело до неповного отримання ним грошового забезпечення.

Позивач зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідач не провів повний розрахунок за невикористані дні додаткової відпустки. Даний розрахунок був здійснений тільки 26.12.2019 на підставі Рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6010/19.

Також на день виключення позивача із списків не був проведений розрахунок за належне речове майно, а був проведений лише 26.11.2019. Однак розрахунок з позивачем за належне речове майно відповідач з позивачем здійснив лише 26.11.2019 р.

Позивач звернувся до відповідача та просив виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку. Проте, 03.02.2020 отримав відповідь від 28.01.2020 №О-6, якою було відмовлено у його вимогах.

Таким чином, позивач вважає, що знаходження його в розпорядженні начальника прикордонного загону та не виплата йому грошового забезпечення в період з 03.09.2018р. по 01.08.2019р. та відмова у виплаті та розрахунку середнього заробітку при звільнені з 01.08.2019 р. по 26.12.2019 р. є протиправними та незаконними.

(б) Позиція Відповідача

09.11.2020 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав викладених у відзиві.

04.07.2018 р. позивачу повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Відповідно до ухвал Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2018 р. по справі №495/5937/18 позивача було відсторонено від посади та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на 2 місяці, тобто до 02.09.2018 р. включно.

Відповідно до наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону від 01.08.2018 р. №352-ос позивача було виведено в розпорядження начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону.

Відповідно до обвинувального вироку Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 03.09.2019 по справі №495/5937/18 позивача було визнано винним у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Відповідно до Кримінального Кодексу України , злочин передбачений ст.368 є злочином у сфері службової діяльності.

Відповідно до п.127 Положення про проходження військової служби у Державній прикордонні службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження таким військовослужбовцям військової служби допускається у разі відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження до набрання вироком законної сили, якщо вчинено злочин у сфері службової діяльності. Враховуючи те, що на час звільнення позивача 01.08.2019 відносно останнього не було вироку, який набрав законної сили, позивач перебував у розпорядженні начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону на законних підставах.

Також відповідач зазначав, що виключно до повноважень начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону належить призначення військовослужбовців на відповідні посади або переведення на них.

Таким чином, наказ був виданий в межах та на підставі норм чинного законодавства.

Також, відповідач зазначав, що під час звільнення військовослужбовця військова частина зобов`язана розрахувати його по всім видам забезпечення, але компенсація за невикористані додаткові відпустки не входять до жодного із видів забезпечення військовослужбовців.

Так, до складу грошового забезпечення військовослужбовців не входять грошова компенсація за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій.

Крім того, відповідно до рапорту ОСОБА_2 від 01.08.2019 р., позивач зазначив, що скарг, заяв до Білгород-Дністровського прикордонного загону щодо його звільнення та порядку отримання компенсації за не отримане речове майно він не має.

Позовна вимога про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні не відповідає та не кореспондується з нормами спеціального законодавства, що регулює питання проходження військової служби. Адже норми КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини з проходження військової служби.

(в) Відповідь на відзив

30.11.2020 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що станом на день виключення зі списків особового складу з ним не проведено розрахунок у повному обсязі не виплачено грошову компенсацію за не отримане речове майно та не здійснено розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки , передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2016 р. по 2019 р. Також зазначав, що вивчивши накази щодо покладених на нього тимчасового виконання обов`язків, є очевидним, що вони є безпідставними. Оскільки рапорт про те, що він не має заперечень щодо покладених обов`язків позивач подавав тільки один, на підставі якого був виданий наказ від 02.10.2018. Рапорти про те, що позивач приступив до виконання обов`язків він не подавав.

ІІІ. Процедура та рух справи
19.02.2020 р. суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

22.06.2020 р. суд ухвалою об`єднав в одне провадження під загальним номером №420/919/20 :

-адміністративну справу №420/919/20 за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність і зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2019 р. по 26.12.2019 р.;

-адміністративну справу №420/2513/20 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити на рівну посаду або на ранг нижче з 03.09.2018 р. по 01.08.2019 р.

21.07.2020 р. суд ухвалою позовну заяву ОСОБА_1 по справі №420/919/20 залишив без розгляду.

19.08.2020 р. постановою П`ятий апеляційний адміністративний суд скасував ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 р. та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

12.10.2020 р. суд ухвалою прийняв справу №420/919/20 до свого провадження та продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

12.11.2020 р. суд ухвалою занесеною до протоколу судового засідання продовжив підготовче провадження до 90 днів та продовжив розгляд питання щодо заяви про збільшення позовних вимог у порядку письмового провадження.

13.11.2020 р. суд ухвалою заяву про збільшення позовних вимог повернув позивачу без розгляду, оскільки ідентична заява про збільшення позовних вимог вже 15.07.2020 р. прийнята судом та долучена до матеріалів справи №420/919/20.

14.12.2020 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 0.02.2021 р.

ІІІ. Обставини, встановлені судом
04.07.2018 р. позивачу повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України

Відповідно до ухвал Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2018 р. по справі №495/5937/18 позивача було відсторонено від посади та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на 2 місяці, тобто до 02.09.2018 р. включно.

Відповідно до обвинувального вироку Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 03.09.2019 по справі №495/5937/18 позивача було визнано винним у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Відповідно до наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону від 01.08.2018 р. №352-ос позивача було виведено в розпорядження начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону.

01.08.2019 р. позивач звільнений та виключений зі списків особового складу наказом Начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону № 399-ос.

21.12.2019 р. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6010/19 від 09.12.2019 відповідач прийняв наказ про виплату грошової компенсації за 56 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

01.08.2019 позивач надав рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. В рапорті зазначив, що претензій , скарг, заяв щодо звільнення та порядку одержання компенсації за неотримане речове майно не має.

В жовтні 2019 позивач отримав компенсацію за неотримане речове майно у сумі 39058,79 грн.

14.01.2020 позивач звернувся до відповідача з листом в якому просив змінити день виключення його зі списків особового складу прикордонного загону по день повного розрахунку, а саме 26.12.2019. Також в даному листі просив у зв`язку з тим, що його було незаконно виключено з списків особового складу зарахувати період з 01.08.2019 року по 26.12.2019 року до загальної вислуги років та виплатити грошове забезпечення за даний період.

28.01.2020 відповідач листом №14/О-6 у відповідь на звернення позивача зазначив, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі № 420/6010/19 виконано у визначений законом термін. Правові підстави для зміни дня виключення зі списків особового складу прикордонного загону, перерахунку вислуги років та виплати грошового забезпечення за вимушений прогул відсутні.

ІV Джерела права та висновки суду
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.127 пп.5 Положення про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1 115/2009 зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження такими військовослужбовцями військової служби допускається у разі відсторонення військовослужбовця від посади під нас досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, а якщо вчинено злочин у сфері службової діяльності, - до набрання вироком законної сили.

Відповідно до Кримінального кодексу України, злочин, передбачений ст.368 є злочином у сфері службової діяльності.

Згідно з ч.1 ст. 368 КК України прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища - карається штрафом від однієї тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або позбавленням волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Суд встановив, що 04.07.2018 року позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.368 КК України.

Відповідно до обвинувального вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/5937/18, позивача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України

Відповідно до ухвал Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2018 року по справі № 495/5937/18, позивача було відсторонено від посади та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на 2 місяці, тобто до 02.09.2018 року включно.

Згідно з наказом начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону від 01.08.2018 р. №352-ос позивача було виведено в розпорядження начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону.

01.08.2019 р. позивач звільнений та виключений зі списків особового складу наказом Начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону № 399-ос.

Отже на час звільнення позивача, а саме 01.08.2019 р. відносно останнього не було рішення по кримінальному провадженню, тому відповідно з 03.09.2018 р. по 01.08.2019 р. позивач перебував у розпорядженні начальника Білгород-Дністровського прикордонного закону на законних підставах.

Крім того, після завершення дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на позивача покладалось тимчасове виконання обов`язків, що підтверджується відповідними наказами (т.2 а.с.98-101). Також суд звертає увагу що з 05.07. по 02.09.2018 був застосований запобіжний захід строком на два місяці тільки щодо домашнього арешту. Строк закінчення знаходження позивача у розпорядженні начальника Білгород-Дністровського прикордонного закону обумовлений наказом про розпорядження не був.

Відповідно до ст.ст.58-59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир військової частини є прямим начальником всього особового складу військової частини.

В даному випадку, виключно до повноважень начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону належить призначення військовослужбовців прикордонного загону на відповідні посади чи переведення з них.

Відповідно до контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, укладеним між позивачем та відповідачем, начальник органу охорони кордону, в даному випадку начальник Білгород-Дністровського прикордонного загону, зобов`язується та має відповідні повноваження щодо призначення позивача на військові посади відповідно до отриманої професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом чи основною або спорідненою спеціальністю, освітньо-кваліфікаційним рівнем та досвідом служби за фахом, присвоєння військових звань, просування по службі з урахуванням ділових і моральних якостей (т.1 а.с.48-49).

В свою чергу, позивач зобов`язаний дотримуватися вимог військової дисципліни, визначеного в органі Державної прикордонної служби України розпорядку дня; не допускати вчинення злочинів та адміністративних правопорушень, у тому числі корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень не використовувати своє службове становище з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб не допускати впливу членів сім`ї або інших осій на виконання своїх службових обов`язків, якщо їх інтереси не збігаються з покладеними завданнями та/або суперечать їм, а також не вчиняти інших корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень

Враховуючи, що позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні корупційного злочину, начальник Білгород-Дністровського прикордонного загону, в силу своїх владних повноважень та внутрішніх переконань поклав на позивача тимчасове виконання обов`язків за посадою, яку вважав за необхідне, оскільки виключно до компетенції начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону віднесено порядок призначення позивача і на яку саме посаду.

Таким чином, позовні вимоги про визнання дій Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України протиправними щодо незаконного утримання позивача в розпорядженні начальника прикордонного загону з 03.09.2018 по 01.08.2019 та зобов`язання Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України призначити позивача на рівну посаду або на ранг нижче з 03.09.18 по 01.08.19 не належать до задоволення.

Що позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового та матеріального забезпечення з 03.09.2018 по 01.08.2019 та зобов`язання Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове та матеріальне забезпечення з 03.09.2018 по 01.08.2019 суд зазначає, що вони є похідними від перших двох, а тому також не належать до задоволення.

Стосовно нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 01.08.209р. по 26.12.2019р. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі , коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки визначені ст.116 КЗпП України.

При цьому вимоги статті 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Вказана правова позиція суду узгоджується з практикою ЄСПЛ у справі «Меньшикова проти України» від 08.04.2010. У даній справі ЄСПЛ зазначив, що компенсація за затримку виплати заробітної плати може вимагатися лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116,117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію змінюються на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Отже слід дійти висновку, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні ст.117 КЗпП України є безпідставним.

Аналогічна правова позиція висловлена ВС в постанові від 27.06.2018 по справі 810/1543/17 та в постанові від 18.11.2019 у справі №0940/1532/18.

З огляду на матеріали справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6010/19 від 09.12.2019 було зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6010/19 від 09.12.2019 та відповідно до наказу відповідача від 21.12.2019 позивачу було виплачено грошову компенсацію за 56 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за наявності спірних правовідносин є безпідставними.

Щодо отримання компенсації за неотримане речове майно суд зазначає наступне.

Впродовж розгляду справи суд встановив, що 14.01.2020 позивач звернувся до відповідача з листом в якому просив змінити день виключення його зі списків особового складу прикордонного загону по день повного розрахунку, а саме 26.12.2019. Також в даному листі просив у зв`язку з тим, що його було незаконно виключено з списків особового складу зарахувати період з 01.08.2019 року по 26.12.2019 року до загальної вислуги років та виплатити грошове забезпечення за даний період (том І а.с.30).

28.01.2020 відповідач листом №14/О-6 у відповідь на звернення позивача зазначив, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі № 420/6010/19 виконано у визначений законом термін. Правові підстави для зміни дня виключення зі списків особового складу прикордонного загону, перерахунку вислуги років та виплати грошового забезпечення за вимушений прогул відсутні. Таким чином, твердження позивача про те, що він звертався до відповідача із заявою пор стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не підтверджується наявними матеріалами справи.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія рапорту позивача від 01.08.2019 року, в якому він зазначив, що скарг, заяв до Білгород- Дністровського прикордонного загону щодо його звільнення та порядку отримання компенсації за не отримане речове майно він не має (т.2 а.с.103).

За таких підстав суд робить висновок, що позовні вимоги про визнання протиправної бездіяльності відповідача в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 01.08.209р. по 26.12.2019р. є необґрунтованими та не належать до задоволення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,77, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач- ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач Білгород-Дністровський прикордонний загін Державної прикордонної служби України, адреса: м. Білгород-Дністровський, вул. Військової Слави,14, код ЄДРПОУ 14321831.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 15 лютого 2021 року.

Суддя О.Я. Бойко

.