Справа № 308/10295/20
Суддя: Шумило Н. Б.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретарів судового засідання - Просяник В.С., Єфремової М.Й.

представника позивача адвоката Суязової Г.В.

представника відповідача Селеша О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про скасування постанови в справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби в якому просить скасувати постанову в справі про порушення митних правил №1408/30500/20 від 24 вересня 2020 року та провадження закрити.

В обгрунтування позову посилається на те, що 24 вересня 2020 року заступником начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Негріч Л.М., було розглянуто матеріали справи про порушення митних правил, розпочатої 09.09.2020 року за ознаками вчинення громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та прийнято постанову, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 355 627,89 грн. Постанову в справі про порушення митних правил №1408/30500/20 від 24.09.2020 року вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що з постанови про порушення митних правил вбачається, що провадження розпочато 09 вересня 2020 року. В той же час, з тексту постанови вбачається, що 06.05.2020 року до управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Закарпатської митниці Держмитслужби надійшов лист управління забезпечення митного контролю та митного оформлення Закарпатської митниці Держмитслужби від 06.05.2020 №7.7-18/15-392 «Про ознаки порушення митних правил при ввезенні транспортного засобу із р.н.з. НОМЕР_1 ». Вказує, що справу розглянуто без його участі, протокол про порушення митних правил, на підставі якого складена оскаржувана постанова, не відповідає вимогам ст. 494 МК України та відповідно не є належним доказом, який підтверджує вчинення адміністративного правопорушення, зокрема у такому відсутні дата, час та місце вчинення порушення митних правил.

Також, вказує, що в оскаржуваній постанові вказується про наявність пояснень позивача від 23.06.2020 року, та пояснень ОСОБА_2 від 18.08.2020 року, однак із жодних документів не вбачається, що пояснення надані тією ж особою. Крім того, зазначає, що пояснення позивача відбирались 23 червня 2020 року, до складання протоколу про порушення митних правил, відповідно він не знав і не міг знати, що його пояснення в майбутньому стануть доказом у справі про порушення митних правил. Якби знав про це, міг скористатися правом зберігати мовчання, не свідчити проти себе, скористатися правничою допомогою і вибрати іншу тактику захисту. Відповідно, такі пояснення є отриманими з порушенням вимог законодавства, та докази, отримані на підставі пояснень чи інформації, яка міститься в поясненнях є «плодами ядовитого дерева», тому не можуть бути використані ні митним органом, ні судом для підтвердження наявності в діях позивача порушення. Таким чином, вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Також, в оскаржуваній постанові зазначається, що правопорушення вчинене 18.08.2019 року. Орган уповноважений на розгляд справи отримав 06 травня 2020 року лист про ознаки порушення митних правил. Посилається на положення ч.1 ст.38 КУпАП і вказує, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач мав врахувати строк притягнення до відповідальності, який закінчився 18.10.2019 року.

Крім цього, в оскаржуваній постанові вказується митна вартість автомобіля за межами митної території 900 євро, проте постанова не містить доказів отримання такої вартості. Відомості зазначені у ній є інформативними та орієнтовними, і не можуть бути повністю достовірними. Митним органом не було проведено консультацій з позивачем та не запропоновано здійснити обмін наявною інформацію. Матеріали справи про порушення митних правил будь-яких доказів на спростування зазначених обставин не містять.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

13.10.2020 року позивач подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду з повідомленням сторін.

06.11.2020 року представник Закарпатської митниці Держмитслужби подав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із правомірністю винесеної постанови та безпідставністю адміністративного позову. Вважають твердження позивача у позові безпідставні та не грунтуються на матеріалах справи і Законі, дії позивача містили ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, відносно нього був складений протокол про порушення митних правил №1408/30500/20 та притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 485 МК України. ОСОБА_1 подавши під час митного котролю та оформлення транспортного засобу марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 , паспорт громадянина Угорщини НОМЕР_3 та заявивши працівникам митниці постійне місце проживання за межами території України, вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що вказує на наявність в його діях ознак складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України. Правопорушення за яке ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, є правопорушенням з формальним складом. Для кваліфікації дій за ст. 485 МК України не мають значення мотив і мета їх вчинення, а також чи настали від цього шкідливі наслідки.

Також, вказують, що згідно наявних в матеріалах справи про ПМП № 1408/30500/20 витягів з баз даних АСМО «Інспектор» протягом 2019 - 2020 років гр. ОСОБА_1 ввозив на митну територію України транспортний засіб - автомобіль марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 . Вперше факт вивезення з митної території України вказаного автомобіля гр. ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) зафіксовано в базі даних - 24.04.2019 року о 09 годині 52 хвилини на митному посту «Ужгород» та цього ж дня о 19 годині 41 хвилину зафіксовано факт ввезення через митний пост «Ужгород» вказаного транспортного засобу, що спростовує твердження позивача про відсутність у матеріалах справи дати, часу та місце вчинення порушення митних правил.

Щодо строків накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зазначено, що такі передбачені ст.467 МК України. Закарпатською митницею дане правопорушення безпосередньо виявлене 06.05.2020 року, при цьому, оскаржувана постанова винесена 24.09.2020 року, тобто в межах шестимісячного строку з дня виявлення правопорушення.

Щодо визначення вартості транспортного засобу марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 зазначено, що згідно наявної в матеріалах справи про ПМП службової записки Управління адміністрування митних платежів, митної вартості та класифікації товарів Закарпатської митниці Держмитслужби №1612/7.7-15/18 від 07.09.20, мінімальна вартість за межами митної території України вказаного автомобіля становить 900 євро, що по курсу НБУ станом на 18.08.2020 складає 29 136,69 грн. При цьому, загальна сума митних платежів які б підлягали сплаті у разі випуску у вільний обіг вказаного вище транспортного засобу станом на 18.08.2020 складає 118 542,63 грн. На підставі викладеного просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

20.11.2020р. та 08.12.2020р. за заявою представника позивача адвоката Суязової Г.В. постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи, в подальшому, 11.01.2021р. розгляд справи було відкладено за заявою позивача.

11 січня 2021 року до суду позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що надані відповідачем у відзиві аргументи вважає необґрунтованими. Відповідачем не виконано обов`язку щодо доказування правомірності винесеної постанови в частині дотримання строків накладення адміністративного стягнення. На думку позивача днем виявлення митного правопорушення є дата з`ясування відповідачем усієї необхідної інформації для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Вперше факт вивезення з митної території вказаного автомобіля ОСОБА_1 зафіксований в базі даних 24.04.2019 року на митному посту «Ужгород» та цього ж дня зафіксовано факт ввезення через митний пост «Ужгород» вказаного автомобіля, що спростовує твердження відповідача про відсутність у матеріалах справи дати, часу та місця вчинення порушення митних правил. Надалі у відзиві відповідач зазначає, що Закарпатською митницею Держмитслужби дане правопорушення було безпосередньо виявлено 06.05.2020 року, тобто майже через рік після його вчинення. Однак відповідач не надає жодного належного та допустимого доказу виявлення митного правопорушення саме 06.05.2020 р., а не 24.04.2019 р. Лист управління забезпечення митного контролю та оформлення Закарпатської митниці Держмитслужби від 06.05.2020 р. №7.7.-18/15-395 не є належним доказом дня виявлення відповідачем даного правопорушення, оскільки є внутрішнім документом відповідача і не може містити будь-яку нову інформацію, яка була б необхідна для складання протоколу про адміністративне правопорушення від 09.09.2020р. №1408/30500/20 і якої у відповідача не було раніше. Вважає, що в його діях відсутніх склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, так як дії, щодо пред`явлення митному органу паспорта громадянина Угорщини НОМЕР_3 на ім?я ОСОБА_5 , не містять об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, яке передбачене ст.485 МК України. Крім цього, відповідачем достатніми доказами не підтверджено статус позивача як резидента, а отже і необхідність сплати митних платежів, що є умовою для застосування ч.1 ст. 485 МК України. Відповідачем належними і допустимими доказами не підтверджено митну вартість транспортного засобу «Крайслер Гранд Вояжер», р.н.з. НОМЕР_1 , яка є базою для визначення розміру штрафу в оскаржуваній постанові. Просив постанову в справі про порушення митних правил №1408/30500/20 від 24 вересня 2020 року скасувати та провадження закрити.

У судовому засіданні 21.01.2021 р. позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та просив його задовольнити. В судове засідання призначене на 11.02.2021 року позивач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце і час розгляду справи, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. При цьому, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача адвокат Суязова Галина Василівна у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позову, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмовому відзиві на адміністративний позов. Просив позов залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 09 вереня 2020 року головним державним інспектором відділу оперативного реагування №2 управління забезпечення протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці Держмитслужби Рущак В.І. відносно громадянина України ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №1408/30500/20 за ст.485 МК України.

Постановою в справі про порушення митних правил №1408/30500/20 від 24 вересня 2020 року заступника начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Негріч Л.М., громадянина України ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відовідальності за статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, у сумі 355 627,89 грн. (триста п`ятдесят п`ять тисяч шістсот двадцять сім гривень 89 копійок).

Із постанови №1408/30500/20 від 24.09.2020 року слідує, що 06.05.2020 року до управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Закарпатської митниці Держмитслужби надійшов лист управління забезпечення митного контролю та оформлення Закарпатської митниці Держмитслужби від 06.05.2020 №7.7-18/15-392 «Про ознаки порушення митних правил при ввезенні транспортного засобу із р.н.з. НОМЕР_4 ».

Проведеною перевіркою з використанням баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України було встановлено, що протягом 2019 - 2020 років гр. ОСОБА_1 ввозив на митну територію України транспортний засіб - автомобіль марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 .

Так, 18.08.2019 року через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці Держмитслужби гр. ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в черговий раз ввіз на митну територію України автомобіль марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 , в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» подавши до митного контролю посадовим особам митниці паспорт громадянина Угорщини: НОМЕР_3 , виданий на його ім`я та заявив адресу проживання на території Угорщини: м. НІРЕДЬГАХА ОТІЛО УТ. АДРЕСА_1 .

В ході проведення перевірки правомірності ввезення транспортного засобу - автомобіля марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 кузов номер НОМЕР_2 , Закарпатською митницею Держмитслужби на адресу Головного управління Державної міграційні службі України в Закарпатській області направлений запит від 01.07.2020 № 7.7-20-04/16/5774, щодо встановлення відомостей про реєстрацію місця проживання та паспортних даних громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.07.2020 надійшов лист з ГУ ДМСУ в Закарпатській області від 08.07.20 № 2101.3- 4732/21.3-20, відповідно до якого громадянин ОСОБА_1 , значиться зареєстрованим з 18.06.1996 року за адресою АДРЕСА_2 .

Також, в результаті проведеної аналітично-пошукової роботи встановлено, що громадянин ОСОБА_3 протягом 2019-2020 року неодноразово перетинав митний кордон України на різних транспортних засобах в якості пасажира на підставі паспорту громадянина України для виїзду закордон: № НОМЕР_5 .

В наданому поясненні від 18.08.2020 року гр. ОСОБА_2 зазначив, що у нього тільки один закордонний паспорт - громадянина Угорщини, ким він і являється та надав його копію.

Разом з тим, у наданому поясненні від 23.06.2020 року гр. ОСОБА_3 зазначив, що він є громадянином України і у власності паспорта громадянина іншої держави у нього не має. При цьому, надав копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

У постанові зазначено, що громадянин ОСОБА_1 - має статус резидента, а тому не мав права ввозити транспортний засіб - автомобіль марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 , в режимі «тимчасове ввезення до 1 року», в порядку встановленому ч.1 ст. 380 МК України. В свою чергу для громадян-резидентів передбачено інші умови ввезення транспортних засобів особистого користування.

Крім того, у постанові вказано, що вартість транспортного засобу марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 , за межами митної території України становить 900 євро, що по курсу НБУ станом на 18.08.2020 складає 29 136,69 грн. Загальна сума митних платежів які б підлягали сплаті у разі випуску у вільний обіг вказаного вище транспортного засобу станом на 18.08.2020 складає 118 542,63 грн. Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 подавши під час митного контролю та оформлення транспортного засобу марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 , паспорт громадянина Угорщини НОМЕР_3 та заявивши працівникам митниці постійне місце проживання за межами території України, вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що вказує на наявність в його діях ознак складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

У постанові зазначено, що вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ст. 485 МК України підтверджується протоколом ПМП №1408/30500/20 від 09.09.2020 року, доповідною запискою головного державного інспектора Рущака В.І. та іншими документами, що містяться у матеріалах справи.

З оскаржуваної постанови також вбачається, що справу було розглянуто без участі гр. ОСОБА_1 , який на розгляд справи не з`явився. Про час та місце розгляду справи його було повідомлено направленим протоколом про порушення митних правил № 1408/30500/20 від 09.09.20.

Представником відповідача до відзиву долучено дані Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, згідно яких, Simon Bela 18.08.2019 року через канал "зелений коридор" ввіз на митну територію України з метою особистого користування в режимі "тимчасове ввезення до 1 року" транспортний засіб марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 . При ввезені зазначеного транспортного засобу надав паспорт громадянина Угорщини НОМЕР_3 та зазначив адресу проживання: УГОРЩИНА, НІРЕДЬГАХА ОТІЛО YT.95. Аналогічні відомості зазначені і у витягу з бази "АСМО Інспектор".

З долученої відповіді Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №2574/03-13 від 14.09.2020 вбачається, що відповідно до відомостей реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 14.09.2020 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до положень ст.485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Тобто, з об`єктивної сторони правопорушення передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване на ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у Постанові від 16 жовтня 2018 року по справі №751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією ст. 485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

У відповідності до ст. 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до п.57 ст. 4 МК України товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Згідно п.6 ст.104 МК України для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов`язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів; подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством; сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов`язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Частиною 2 ст.380 МК України визначено, що транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення транспортних засобів особистого користування через митний кордон України. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Згідно частини 4 статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до ч.6 ст.380 МКУ тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.

З долучених представником відповідача копій паспорта громадянина Угорщини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , BJ НОМЕР_6 та копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_5 виданий 12.01.2011 року, орган, що видав 2110, вбачається, що це одна і та ж сама особа. Крім того, факт наявності вказаних паспортів у позивача ним не заперечувався.

Як встановлено пунктом 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно до підпункту "в" п. 33 ч. 1 ст. 4 МК України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

У підпункті "в" п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України визначено резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України. Основоположним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні Митного кодексу України є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.

Для того, щоб особа вважалася нерезидентом вона повинна відповідати певним критеріям характерним для нерезидентів України, а саме мати статус (бути) іноземця чи особи без громадянства або бути громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.

Дана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року по справі № 751/7809/16.

Відповідно п. 45 ст. 4 МК України постійне місце проживання це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Відповідно до ч.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до п.4 розділу IV Порядку провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, зареєстрованого Наказ Міністерства внутрішніх справ України 16.08.2016 № 816, у разі прийняття рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання територіальний орган ДМС у строк не пізніше п`яти робочих днів інформує заявника про прийняте рішення та строк його дії, а також про те, що заявнику необхідно: зняти з реєстрації своє місце проживання в Україні.

Відповідно до п.6 розділу IV Порядку після подання заявником паспорта громадянина України у формі книжечки зі штампом зняття з реєстрації місця проживання або довідки про зняття з реєстрації місця проживання, виданої органом реєстрації, територіальний орган ДМС проставляє в паспорті громадянина України у формі книжечки (на одній із сторінок з одинадцятої по шістнадцяту) та в паспорті (паспортах) громадянина України для виїзду за кордон (на одній із сторінок з другої по п`яту) штампи про оформлення виїзду за кордон на постійне проживання, які скріплюються печаткою (після повернення на проживання в Україну вказані штампи анулюються).

Таким чином, для виїзду за кордон для постійного місця проживання громадянину України необхідно знятися з реєстрації місця проживання в Україні.

В судовому засіданні позивачем не заперечувалось, що він має паспорт громадянина України та паспорт громадянина Угорщини. Крім того, сторона позивача зазначила, що позивач має постійне місце проживання на території Угорщини, на підтвердження долучено копію нотаріально завіреної копії перекладу посвідчення, що підтверджує ідентифікаційний номер особи №256734LА ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ) та його адресу проживання: АДРЕСА_3 . Дата реєстрації 08.08.2013.

Разом з тим, з наданого позивачем в судовому засіданні паспорта громадянина України вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи наведене, беручи до уваги наявність у позивача громадянства України та Угорщини, суд зважає на те, що згідно вимог чинного законодавства у спірних правовідносинах він визнається лише громадянином України. Запис в посвідченні ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ) про його реєстрацію на території Угорщини, не підтверджує його постійне місце проживання на території Угорщини, як громадянина України. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем вірно було ідентифіковано статус позивача як резидента.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матерілами справи, при наявності паспортів двох держав України та Угорщини, та не маючи постійного місця проживання за межами території України, громадянин України (резидент), ОСОБА_1 , 18.08.2020 року під час митного контролю та оформлення транспортного засобу марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , кузов номер: НОМЕР_2 , свідомо подав до митного органу паспорт громадянина Угорщини, який надає статус «нерезидента», відтак фактично маючи статус «резидента» надав документ, який є підставою для несплати митних платежів, тим самим вчинив дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Щодо посилань сторони позивача на те, що протокол №1408/30500/20 від 09.09.2020 року не відповідає вимогам ст. 494 МК України, то такі судом оцінюються критично, оскільки форма та зміст протоколу №1408/30500/20 від 09.09.2020 року відповідає вимогам МК України, у такому зазначена дату, час та місце вчинення порушення митних правил, зокрема, що 18.08.2020 року через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці Держмитслужби гр. ОСОБА_3 / ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_1 в черговий раз ввіз на митну територію України легковий автомобіль марки «CHRYSLER GRAND VOYAGER» р.н.з. Словаччини НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року».

Оцінюючи доводи позивача, щодо порушень при відібранні у нього письмових пояснень, зокрема 23 червня 2020 року та 18.08.2020 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

До відзиву були долучені зазначені пояснення позивача, їх зміст дійсно міститься в тексті оскаржуваної постанови, разом з тим, у вказаній постанові не має посилань, що такими підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення. Крім того, з письмових пояснень ОСОБА_1 від 23.06.2020 року вбачається, що його було ознайомлено із змістом ст. 63 Конституції України, що засвідчено особистим підписом, а саме, що він не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї близьких родичів, коло яких визначається законом. З урахуванням наведеного, суд не погоджується із доводами позивача, що вказані пояснення було отримано з порушенням законодавства.

Крім того, стороною позивача зазначалося, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач не врахував строків накладення адміністративного стягнення.

Так, згідно ч.1 ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Статтею 488 МК України визначено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Відповідно до ч.1 ст. 494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінасову політику.

Із системного аналізу норм, що регулюють порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення та правопорушень у сфері митних правил, днем виявлення правопорушення є день, коли уповноважена посадова особа, яка має право складати протокол про адміністративне правопорушення отримала інформацію, що об`єктивно дозволяла їй прийти до обґрунтованого висновку про наявність в діях певної особи ознак адміністративного правопорушення.

У протоколі про порушення митних правил №1408/30500/20 від 24.09.2020 року зазначено, що 06.05.2020 року до управління запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Закарпатської митниці Держмитслужби надійшов лист управління забезпечення митного контролю та оформлення Закарпатської митниці Держмитслужби від 06.05.2020 №7.7-18/15-392 «Про ознаки порушення митних правил при ввезенні транспортного засобу із р.н.з. НОМЕР_7 ».

Отже, днем виявлення Закарпатською митницею Держмитслужби порушення митних правил позивачем є 06 травня 2020 року - день отримання відповідачем зазначеного вище листа управління забезпечення митного контролю та оформлення Закарпатської митниці Держмитслужби, а не 18.08.2019 року, як зазначає позивач. Оскаржувану постанову про порушення митних правил винесено 24 вересня 2020 року, тобто у межах шестимісячного строку від дня виявлення порушення, що свідчить про дотримання відповідачем строків накладення адміністративного стягнення.

Позивач також вказує на недотримання відповідачем порядку визначення митної вартості транспортного засобу. З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Розмір стягнення, який повинен бути накладений на порушника за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, залежить від розміру несплаченої суми митних платежів, тому необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення, визначеного Законом стягнення, є доведення розміру митних платежів, які необхідно сплатити порушнику.

Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем, митна вартість транспортного засобу була визначена на підставі службової записки Управління адміністрування митних платежів, митної вартості та класифікації товарів Закарпатської митниці Держмитслужби № 1612/7.7-15/18 від 07.09.20. Зі змісту вказаної службової записки слідує, що мінімальна довідкова вартість за межами митної території України транспортного засобу марки CHRYSLER GRAND VOYAGER без урахування комплектації, показника одометра, технічного стану тощо, встановлена за допомогою довідкового інтернет-джерела mobile.de (на підставі розшифрування наявного VIN-коду автомобіля), становить 900 євро. При цьому зазначено, що висновки про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу (з урахуванням його техпаспорту, року виготовлення, типу та об`єму двигуна, комплектації, показника одометра, технічного стану тощо) готуються спеціалізованими експертними організаціями, які мають відповідні повноваження на оцінку транспортних засобів. Надання навіть орієнтовної вартості певного автомобіля не виявляється можливим у зв`язку з складністю ідентифікації всіх базових характеристик на підставі одного тільки VIN-коду. У службовій записці додатково зазначено, що цінова інформація носить виключно довідковий характер. На підставі службової записки від 07.09.2020 року було надано розрахунок орієнтовної суми митних платежів у разі випуску у вільний обіг транспортного засобу станом на 18.08.2020 року, і такий був врахований при накладенні на позивача адміністративного стягнення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 50 МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

За нормами статті 57 глави 9 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

При цьому слід зазначити, що Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика) у пункті 7.35 вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

Згідно ч.2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився позивачем.

Таким чином, митну вартість товару було визначено не на підставі основного методу, тобто за ціною договору, а шляхом застосування другорядних методів.

Всупереч положенням ч.4 ст.57 МК, митним органом не було проведено консультацій із позивачем та не запропоновано здійснити обмін наявною інформацію. Матеріали справи будь-яких доказів на спростування зазначених обставин не містять.

Митним органом не дотримано правил Методики, а саме включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутній звіт (акт) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

Судом з матеріалів справи встановлено, що при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення відповідач керувався службовою запискою, яка не є звітом (актом) про оцінку або висновком експерта, яка має інформативний характер і визначена в ній сума не є точною, а орієнтовною, відтак на її підставі не може бути визначено митну вартість транспортного засобу, що має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки санкція ст. 485 МК України передбачає стягнення у розмірі 300% саме несплаченої суми митних платежів.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Таким чином, відповідачем не доведено правильність розрахованої митної вартості транспортного засобу та уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги ст.489 МК України, не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що митним органом не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Аналогічної правової позиції при вирішенні даної категорії справ висловлена у постановах Верховного Суду у справах від 20.02.2018 №725/2009/17, від 24.04.2018 №331/2608/17, від 14.05.2020 у справі №725/1583/17.

Статтею 530 МК України встановлено, що законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а постанови центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - судом у зв`язку з поданням адміністративного позову або в порядку контролю.

Згідно ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Суд, у даній справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ст.485 МК України, однак, беручи до уваги, що відповідачем не дотримано відповідної процедури щодо визначення розміру митної вартості транспортного засобу позивача, і, як наслідок, розміру митних платежів, що підлягали сплаті та розміру стягнення, накладеного відповідно до оскаржуваної постанови, що свідчить про неповноту провадження у справі про порушення митних правил, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування п.2 ч.3 ст.286 КАС України та часткового задоволення позовних вимог, шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень і направлення справи на новий розгляд до компетентного органу.

Оскільки суд прийшов до висновку про направлення справи на новий розгляд до компетентного органу, відтак позов в частині закриття провадження до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, суд вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Держмитслужби слід стягнути на користь позивача, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією № від 05.10.2020 року.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286,КАС України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову в справі про порушення митних правил №1408/30500/20 від 24 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме: 355 627,89 грн., та надіслати справу на новий розгляд до Закарпатської митниці Держмитслужби.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Закарпатської митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ: 43337207) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Закарпатська митниця Держмитслужби, , місцезнаходження: м.Ужгород, вул.Собранецька, буд. 20.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило