Справа № 703/4575/16-а
Суддя: Ігнатенко Т. В.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/4575/16-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача Коротич Є.І.

представника відповідача Нестеренко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної підопічної ОСОБА_2 , до Смілянського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності

встановив:

23 грудня 2016 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної підопічної ОСОБА_2 , звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила: визнати дії начальника Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області Дяченко Ольги Миколаївни стосовно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 протиправними; скасувати постанову начальника Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області Дяченко Ольги Миколаївни серії ПМ МЧК №024563 від 22 жовтня 2015 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є матір`ю позивача. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано недієздатною та ухвалою цього ж суду від 12 жовтня 2016 року над нею встановлено опіку та позивача призначено опікуном. 08 листопада 2016 року позивачу стало відомо про те, що 21 листопада 2015 року Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області ОСОБА_2 видано новий паспорт серії НОМЕР_1 на підставі її заяви від 22 жовтня 2015 року про втрату нею старого паспорта 05 вересня 2015 року в АДРЕСА_1 за невідомих обставин.

14 грудня 2016 року, під час судового засідання в Черкаському адміністративному суді, позивач дізналася та отримала можливість ознайомитися з матеріалами справи №341 про адміністративне правопорушення, з якої вбачається, що ОСОБА_2 22 жовтня 2015 року притягнута до адміністративної відповідальності за ст.198 КУпАП.

В матеріалах вказаної справи зазначено, що 22 жовтня 2015 року начальник Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області Дяченко О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , пенсіонерка, про порушення Постанови Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26 червня 1996 року про затвердження положення про паспорт гр. України, р.2, п.19, Наказу МВС України №320 від 13 квітня 2012 року, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЧК №024563 від 22 жовтня 2015 року, який складено ОСОБА_3 , МЧК 000057 постановила: відповідно до ст.198 КУпАП накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 гривень 00 копійок та з урахуванням ч.2 ст.308 КУпАП, в подвійному розмірі 34 гривні 00 копійок.

Позивач вважає вказану постанову безпідставною, необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Так, притягуючи до відповідальності ОСОБА_2 начальник Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області Дяченко О.М. вказує, що 22 жовтня 2015 року о 17 годині 30 хвилин в приміщення Смілянського РВ УДМС було встановлено, що громадянка України ОСОБА_2 втратила паспорт в АДРЕСА_1 вересня 2015 року за невідомих обставин, внаслідок недбалого збереження документів, що є порушенням Постанови Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26 червня 1996 року про затвердження положення про паспорт гр. України, р.2, п.19, Наказу МВС України №320 від 13 квітня 2012 року, відповідальність за яке передбачено ст.198 КУпАП.

Однак, позивач з вищевказаним твердження не погоджується, оскільки ОСОБА_2 01 жовтня 2015 року, в період розладу психічного стану, для надання їй психіатричної допомоги, в супроводі позивача, була доставлено в КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради та передана лікувальному закладу разом з її паспортом серії НОМЕР_2 , який виданий 04 грудня 1998 року Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області.

09 жовтня 2015 року, на думку позивача, за клопотанням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших громадян, ОСОБА_2 була виписана з вказаного закладу разом з вказаним паспортом та доставлена позивачем додому. Після даних подій паспорт ОСОБА_2 залишився у позивача. Побувши декілька годин вдома ОСОБА_2 втекла до своєї подруги ОСОБА_4 та більше сама додому не поверталася.

Таким чином, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 04 грудня 1997 року Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області на ім`я ОСОБА_2 знаходився вдома, ніколи не губився, нікому сторонньому не передавався, придатний для використання, передавався працівникам психіатричної лікарні у відповідності до діючих інструкцій, ОСОБА_2 ніколи його з собою не носила, з дому не викрадала, а тому втратити його не могла.

Крім того, позивача вважає, що 22 жовтня 2015 року Смілянський РВ ДМС України в Черкаській області не міг прийняти заяву від ОСОБА_2 про втрату паспорта, оскільки 22 жовтня 2015 року вона була хвора. В той день її навідувала лікар-терапевт і направила хвору для лікування в стаціонарне відділення міської лікарні. На думку позивача, зазначені факти свідчать про те, що 22 жовтня 2015 року в період з 17 години до 17 години 30 хвилин ОСОБА_2 не могла перебувати в приміщенні Смілянської РВ ДМС України в Черкаській області та написати заяву про втрату свого паспорта, а з 23 жовтня 2015 року вона перебувала в міській лікарні ім. Семашка на стаціонарному лікуванні.

Також, ОСОБА_2 із заявою про видачу їй тимчасового посвідчення не зверталася, таке їй не видавалося публікацій в газетах про те, що вказаний паспорт вважати недійсним не було.

Позивач вважає, що заява не може бути складена та підписана ОСОБА_2 , оскільки вона визнана судом недієздатною 08 липня 2016 року, але фактично є такою з лютого 2013 року, після перенесеного нею другого інсульту, в зв`язку з чим вона не могла писати, читати, отримувати своє пенсійне забезпечення, а тому, на її думку, із заявою про виготовлення паспорту звернулась інша особа з корисливих мотивів. Чоловік позивача з вказаного приводу звернувся до відділу поліції, який ухвалою слідчого судді зобов`язано внести відомості, викладені у його заяві, до ЄРДР.

Враховуючи, що для оформлення нового паспорта ОСОБА_2 не було ніякої необхідності, на думку позивача, вона не могла саме, з власної ініціативи, звернутися до Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області та виконати вимогу порядку оформлення паспорта. З лютого 2013 року ОСОБА_2 не може розуміти, що відбувається навколо, в зв`язку з чим матеріали адміністративної справи №341 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.198 КУпАП, позивач вважає сфальсифікованими, або складені під психологічним тиском на неї сторонніми особами, про що свідчить невідповідність її підпису в матеріалах справи, в зв`язку з чим позивач, в інтересах підопічної, звернулася до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою судді Васильківською Т.І. від 12 січня 2017 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та відповідачу роз`яснено право на надання заперечень проти позову.

16 лютого 2017 року під час судового засідання представником відповідача суду надано заперечення проти позовної заяви, відповідно до яких, Смілянський РВ УДМС України в Черкаській області заперечує проти позову в повному обсязі, вважає вимоги позивача протиправними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а отже не підлягають задоволенню. Так, з матеріалів по оформлення паспорта ОСОБА_2 вбачається, що 22 жовтня 2015 року нею особисто подано відповідачу заяву про втрату за невідомих обставин паспорта громадянина України, самостійні розшуки якого результату не дали. За недбале зберігання документів громадянка ОСОБА_2 на підставі ст.198 КУпАП, була пригнута до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 17 гривень 00 копійок. З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона втратила паспорт в АДРЕСА_1 вересня 2015 року за невідомих обставин.

Матеріали справи №341 містять протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК №024563, постанову серії ПК МЧК №024536 про накладення адміністративного стягнення та квитанцію №34301670 від 23 жовтня 2015 року про сплату адміністративного штрафу в сумі 17 гривень.

Отже, передумовою винесення оскаржуваної постанови стало скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення у виді недбалого зберігання паспорта, що спричинило його втрату, про що вона особисто і повідомила.

Правомірність дій уповноважених осіб Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області при видачі паспорта громадянина України ОСОБА_2 замість утраченого доведена Черкаським окружним адміністративним судом під час розгляду адміністративної справи №823/1810/16 за позовом ОСОБА_1 про визначення оформлення та видачі паспорта на ім`я ОСОБА_2 вчиненим з порушенням вимог законодавства.

Вищевикладене, на думку відповідача, доводить, що при винесені стосовно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за недбале зберігання паспорта громадянина України, що спричинило його втрату та постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а надані суду матеріали обґрунтовано доводять правомірність дій відповідача з притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

До вказаного заперечення надано письмові докази, якими відповідач обґрунтовує викладені ним обставини.

Ухвалою судді від 30 серпня 2017 року, у зв`язку з закінченням повноважень судді Васильківської Т.В., вказана справа прийнята до провадження суддею Опалинською О.П. та роз`яснено відповідачу право на надання заперечень на позовну заяву.

23 листопада 2017 року відповідачем надано суду заперечення на позовну заяву, які є аналогічним вищевказаним його запереченням, додавши посилання на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 05 травня 2017 року у справі №823/1810/16.

До вказаного заперечення надано письмові докази, якими відповідач обґрунтовує викладені ним обставини.

15 грудня 2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції.

Відповідно до п.10 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України від 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 25 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 та ї представника ОСОБА_6 про відвід судді Опалинській О.П. задоволено та вказану справу для визначення, в порядку ч.1 ст.31 КАС України, автоматизованою системою документообігу суду іншого судді для її розгляду, передано в канцелярію суду.

27 травня 2020 року, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа передана для її розгляду по суті судді Ігнатенко Т.В.

В цей же день, ухвалою судді вказану справу суддею Ігнатенко Т.В. прийнято до провадження та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник Коротич Є.І. у судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Крім того зазначили, що ОСОБА_7 за своїм станом здоров`я не могла писати, у зв`язку з чим, висновок почеркознавчої експертизи викликає у них сумніви. Також, ОСОБА_2 свій паспорт ніколи не втрачала та він на даний час знаходиться в Малостаросільському психоневрологічному інтернаті, де перебуває і сама ОСОБА_2 . Враховуючи, що під час складання оскаржуваної постанови у ОСОБА_2 не було паспорта, відповідач не міг встановити її особу. В матеріалах справи №341 номер паспорта, який втрачено ОСОБА_2 , є відмінним з номером паспорта, який їй було видано у 1997 року та яким вона по даний час користується. Наполягали, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки ОСОБА_2 на день її винесення була неосудна. Просили судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області Нестеренко Т.В. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог законодавства України. ОСОБА_2 самостійно та добровільно звернулася до відповідача із заявою про втрату паспорта, який з її слів був неї загублений, яку написала особисто. Підписи у всіх документах справи №341 здійснювала саме ОСОБА_2 . Під час складання оскаржуваної постанови особа ОСОБА_2 була встановлена за формою 1 (заява на видачу паспорта), яка зберігається у відповідача постійно. Невірне зазначення паспорта, який був втрачений ОСОБА_2 , є опискою. Крім того, під час винесення оскаржуваної постанови у відповідача будь-яких сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_2 не виникало, остання про наявність у неї психічних захворювань не повідомляла та документи з даного приводу не надавала, в зв`язку з чим підстави вважати її неосудною були відсутні. Також, перевірка наявності у ОСОБА_2 паспорта, з заявою про втрату якого вона звернулася, чи його використання у період часу, який був зазначений ОСОБА_2 як момент втрати до дня звернення з заявою, у не була передбачена та у відповідача такої можливості не було.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та її представник Коротич Є.І., з врахуванням неможливості забезпечити явку свідка ОСОБА_4 , на її допиті в судовому засіданні не наполягали.

Суд, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбаченіКонституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.1.2 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України 13 квітня 2012 року №320 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за №1089/21401 (чинний станом на день винесення оскаржуваної постанови), паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

Згідно п.п.1 п.1.3 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України 13 квітня 2012 року №320 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за №1089/21401 (чинний станом на день винесення оскаржуваної постанови), для оформлення паспорта особа подає заяву про видачу паспорта.

Відповідно до п.1.4 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України 13 квітня 2012 року №320 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за №1089/21401 (чинний станом на день винесення оскаржуваної постанови), заява та інші документи, необхідні для оформлення або обміну паспорта, у тому числі замість утраченого або викраденого, вклеювання фотокарток при досягненні особою віку 25 або 45 років, подаються заявником до територіальних підрозділів за місцем проживання, а після утворення центрів - до відповідного центру. Роздрукована або заповнена від руки заява підписується заявником із зазначенням прізвища, імені, по батькові, який підтверджує цим правильність указаних у ній даних.

Згідно п.1.6 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України 13 квітня 2012 року №320 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за №1089/21401 (чинний станом на день винесення оскаржуваної постанови), заяви розглядають працівники територіальних підрозділів.

Так, відповідно до копії заяви про видачу паспорта, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , звернулася 28 листопада 1997 року до Смілянського МРВ УМВС України в Черкаській області із заявою про видачу (заміну) паспорта у зв`язку з загальним обміном. На підставі даної заяви ОСОБА_2 отримала паспорт серії НОМЕР_2 від 04 грудня 1997 року (т.1 а.с.34).

22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до начальника Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області із заявою про втрату або викрадення паспорта, в якій зазначено, що нею було утрачено паспорт громадянина України. Паспорт утрачено 05 вересня 2015 року в АДРЕСА_1 за невідомих обставин. Самостійні пошуки результатів не дали. У разі знайдення втраченого паспорта зобов`язується повернути його до Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області (т.1 а.с.33).

Вказана заява підписана заявником ОСОБА_2 22 жовтня 2015 року, зареєстрована в Смілянському РВ УДМС України в Черкаській області 22 жовтня 2015 року за №2355 та на ній наявна резолюція, відповідно до якої, ОСОБА_8 доручено оформити заяву згідно чинного законодавства (т.1 а.с.33).

На підставі вказаної заяви Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області 22 жовтня 2015 року заведено справу №273 по відновлення втраченого паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 04 грудня 1997 року громадянці ОСОБА_2 , розгляд якої закінчено 21 листопада 2015 року (т.1 а.с.32).

Відповідно до висновку за заявою про втрату паспорта, головним спеціалістом Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області Чеснюк Л.О. встановлено, що 22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , повідомила, що 05 вересня 2015 року в м. Сміла по вул. Косіора за невідомих обставин втратила паспорт. Дані втраченого паспорта серія НОМЕР_3 , виданий Смілянським МРВ. Перевіркою заяви ОСОБА_2 встановлено, що їй 04 грудня 1997 року Смілянським МРВ справі видавався паспорт серії НОМЕР_3 . Тотожність зображення особи на фотокартці, надані заявником, із зображенням на фотокартці, уклеєній до заяви про видачу втраченого паспорта, підтверджено. Належність до громадянства України перевірено. На підставі матеріалів перевірки, здійсненої за заявою про втрату паспорта ОСОБА_2 прийнято рішення видати ОСОБА_2 паспорт замість утраченого. 21 листопада 2015 року ОСОБА_2 оформлено паспорт серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.32-зворот).

Під час судового розгляду сторона позивача зазначила, що відповідно до матеріалів справи №273 по відновлення втраченого паспорта громадянці ОСОБА_2 , останній оформлено новий паспорт замість утраченого паспорта, який має серію НОМЕР_3 , однак даний паспорт ОСОБА_2 не видавався та не втрачався.

Представник відповідача Нестеренко Т.В. заперечила проти вказаних доводів позивача та її представника та зазначила, що новий паспорт ОСОБА_2 оформлено саме замість утраченого її паспорта серії НОМЕР_2 , який видано 04 грудня 1997 року Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області, а у висновку за заявою про втрату паспорта у справі №273 по відновлення втраченого паспорта громадянці ОСОБА_2 помилково зазначено номер паспорта як НОМЕР_4 , оскільки у наданих ОСОБА_2 документах зазначено саме даний номер паспорта.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що у висновку за заявою ОСОБА_2 про втрату паспорта помилково зазначено номер утраченого паспорта як НОМЕР_4 .

Так, як вбачається з титульної сторінки матеріалів справи №273 по відновлення втраченого паспорта громадянці ОСОБА_2 , паспорт, який був втрачений має серію НОМЕР_5 , який виданий 04 грудня 1997 року.

При цьому, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 02 листопада 2015 року та виписки з будинкової книги, які надані ОСОБА_2 для оформлення нового паспорта замість втраченого, відомості щодо її паспорта зазначені як: серія НОМЕР_3 , виданий Смілянським МРВ України в Черкаській області 04 грудня 1997 року (т.1 а.с.35, 37).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відомості про втрачений паспорт ОСОБА_2 замість якого їй 21 листопада 2015 року оформлено новий паспорт, у висновку за заявою про втрату паспорта у справі №273 по відновлення втраченого паспорта громадянці ОСОБА_2 відрізняються від відомостей, які зазначені у її заяві про видачу паспорта від 28 листопада 1997 року, виключно на одну цифру, суд вважає, що у вказаному висновку головним спеціалістом Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області ОСОБА_8 допущено описку у номері паспорта зазначивши останню його цифру як «0» замість вірної «8».

Як стверджували під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та її представник Коротич Є.І., новий паспорт ОСОБА_2 виданий Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області з порушеннями законодавства України, оскільки ОСОБА_2 з заявою про видачу їй тимчасового посвідчення не зверталася, таке їй не видавалося, публікацій в газетах про те, що вказаний паспорт вважати недійсним, не було.

Разом з тим, вищевказані обставини не є предметом розгляду даної справи та не входять до предмету доказування у ній, оскільки позивач звертається до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а не з вимогами про визнання дій Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 нового паспорта незаконними.

При цьому, вимоги про визнання дій Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 нового паспорта незаконними були предметом судового розгляду в адміністративній справі №823/1810/16 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , до Смілянського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання неправомірними дій, стягнення витрат, за результатами якого Черкаським окружним адміністративним судом встановлено, що позивачем не доведено порушення відповідачем Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України 13 квітня 2012 року №320, в зв`язку з чим постановою від 08 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю (т.1 а.с.95-97).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 залишено без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року залишено без змін (т.1 а.с.99-102).

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 05 травня 2017 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Коротич Н.В., в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі за позовом Коротич Н.В., в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , до Смілянського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання неправомірними дій, стягнення витрат (т.1 а.с.103-104).

Ухвалою Верховного Суду України від 31 липня 2017 року відмовлено у допуску до провадження справи за позовом Коротич Н.В., в інтересах ОСОБА_2 , до Смілянського районного управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання неправомірними дій, стягнення витрат про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 05 травня 2017 року (т.1 а.с.105).

Таким чином, постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року, якою встановлено, що позивачем не доведено порушення відповідачем Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України 13 квітня 2012 року №320, набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника щодо порушення Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області вимог законодавства України при видачі ОСОБА_2 нового паспорта.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244---21 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої Наказом МВС України 28 серпня 2013 року №825 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1654/24186 (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови), уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених статями 197-201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до диспозиції ст.198 КУпАП, адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі умисного зіпсуття паспорта чи недбалого зберігання паспорта, що спричинило його втрату.

Так, як встановлено під час судового розгляду, Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області 22 жовтня 2015 року заведена справа №341 про адміністративне правопорушення за ст.198 КУпАП відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.39).

22 жовтня 2015 року уповноваженою службовою особою Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області Чеснюк Л.О. складено протокол серії ПР МЧК №024563 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 22 жовтня 2015 року о 17 годині 00 хвилин в приміщенні Смілянського РВ УДМС було з`ясовано, що громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , втратила паспорт 05 вересня 2015 року в м. Сміла по вул. Косіора за невідомих обставин, чим порушила постанову ВР України №2503-ХІІ від 26 червня 1992 року про затвердження положення про паспорт громадянина України р.2 п.19, наказу МВС України №320 від 13 квітня 2012 року, за що передбачена відповідальність відповідно до статті 198 КУпАП (т.1 а.с.91).

Відповідно до п.19 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, громадянин повинен надійно зберігати паспорт.

Згідно ч.3 ст.256 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

У вищевказаному протоколі громадянці ОСОБА_2 роз`яснено її права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що засвідчено її підписом. Крім того, нею надано письмове пояснення, що «Я, ОСОБА_2 , втратила паспорт в АДРЕСА_1 вересня 2015 року за невідомих обставин. Свою вину визнаю, зобов`язуюсь сплатити штраф». У протоколі ОСОБА_2 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 22 жовтня 2015 року о 17 годині 45 хвилин, що засвідчено її підписом. При цьому, графа «прошу справу про адміністративне правопорушення розглянути без моєї участі» не заповнена, що свідчить про її намір приймати особисту учать у розгляді даного протоколу (т.1 а.с.91-зворот).

Згідно ст.222-2 КУпАП (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови), центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 197-201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Відповідно до п.3.1 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої Наказом МВС України 28 серпня 2013 року №825 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1654/24186 (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови), розглядати справи про адміністративне правопорушення у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, та накладати адміністративне стягнення відповідно до статті 222-2 КУпАП мають право керівники (перші заступники, заступники керівників) головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а у разі відсутності уповноваженої посадової особи, яка розглядає справи про адміністративне правопорушення та накладає адміністративне стягнення, - особа, яка виконує її обов`язки, за місцем вчинення правопорушення.

Згідно п.3.8 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої Наказом МВС України 28 серпня 2013 року №825 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1654/24186 (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови), при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена посадова особа з`ясовує такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.3.10 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої Наказом МВС України 28 серпня 2013 року №825 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1654/24186 (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови), уповноважена посадова особа, яка виносить постанову про накладення адміністративного стягнення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п.3.13 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої Наказом МВС України 28 серпня 2013 року №825 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1654/24186 (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови), стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах, установлених КУпАП. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

22 жовтня 2015 року начальником Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області Дяченко О.М. розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , пенсіонерки, про порушення постанови ВР України №2503-ХІІ від 26 червня 1992 року про затвердження положення про паспорт громадянина України р.2 п.19, наказу МВС України №320 від 13 квітня 2012 року та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК №024563 від 22 жовтня 2015 року встановила: 22 жовтня 2015 року о 17 годині 30 хвилин в приміщенні Смілянського РВ УДМС було з`ясовано, що громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , втратила паспорт в АДРЕСА_3 року за невідомих обставин, внаслідок недбалого зберігання документів, що є порушенням постанови ВР України №2503-ХІІ від 26 червня 1992 року про затвердження положення про паспорт громадянина України р.2 п.19, наказу МВС України №320 від 13 квітня 2012 року, відповідальність за яке передбачено статтею 198 КУпАП, постановила: відповідно до ст.198 КУпАП накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 (сімнадцять) гривень. З врахуванням ч.2 ст.308 КУпАП в разі несплати штрафу в строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, штраф стягується в примусовому порядку органами Державної виконавчої служби в подвійному розмірі в сумі 34 (тридцять чотири) гривні. Копію даної постанови ОСОБА_2 отримала 22 жовтня 2015 року, про що свідчить її підпис (т.1 а.с.42).

Крім того, у вищевказаній постанові зазначено, що постанова виконана 23 жовтня 2015 року відповідно до квитанції на 17 гривень №34301670, що засвідчено підписом ОСОБА_2 (т.1 а.с.42).

Відповідно до квитанції №34301670 від 23 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 23 жовтня 2015 року о 15 годині 38 хвилин сплатила адміністративний штраф у розмірі 17 гривень (т.1 а.с.41).

Як на одну з підстав для визначення дій начальника Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області щодо винесення оскаржуваної постанови та її скасування, позивач та її представник зазначають, що ОСОБА_2 паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 04 грудня 1997 року не втрачала та він використовується по даний час. На день винесення оскаржуваної постанови вказаний паспорт перебував у позивача.

Так, відповідно до довідки №4744/02, виданої Комунальним закладом «Черкаська обласна психіатрична лікарня» 21 грудня 2016 року, ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» з 01 жовтня 2015 року по 09 жовтня 2015 року з діагнозом: Мультиінфарктна деменція, легка ступінь на тлі ГПКМ (2011р., 2013р., 2014р.) з втратою соціального функціонування, ІХС, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба 2 ст., ХСН-1 ст., ХПМК 3 ст. Хронічна атеросклеротична, гіпертинзивна дисциркуляторна енцефалопатія». Поступила та виписалася з паспортом серії НОМЕР_2 , виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 04 грудня 1997 року (т.1 а.с.130).

Крім того, згідно листа №92/02-08, виданого Малостаросільським психоневрологічним інтернатом 06 липня 2020 року, ОСОБА_2 поступила до інтернату та була зарахована до числа підопічних з 07 червня 2018 року, згідно путівки Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації за №76 від 01 червня 2018 року. До інтернату ОСОБА_2 привезла дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і подала у інтернат відповідальній особі пакет документів, серед яких, паспорт ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 04 грудня 1997 року (т.2 а.с.48, 55).

Враховуючи викладене, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 04 грудня 1997 року, за викладених нею обставин, які зазначені у заяві про втрату або викрадення паспорта від 22 жовтня 2015 року, не втрачала, даний паспорт у період часу з 01 жовтня 2015 року використовувався та використовується по даний час.

Однак будь-яких доказів, які свідчать про його знаходження у вказаний період часу саме у ОСОБА_2 матеріали справи не містять, при цьому під час судового розгляду встановлено, що вказаний паспорт ОСОБА_2 перебував у позивача та саме вона, поміщуючи ОСОБА_2 на лікування до закладів охорони здоров`я, а також у інтернат, надавала його представника вказаних закладів.

Таким чином, підстави вважати, що ОСОБА_2 , в період часу з 05 вересня 2015 року до дня винесення оскаржуваної постанови, було достовірно відомо про перебування вказаного паспорта громадянина України у позивача ОСОБА_1 та що він не втрачений, відсутні.

При цьому, начальник Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області при винесенні оскаржуваної постанови щодо ОСОБА_2 за недбале зберігання паспорта, що спричинило його втрату, не знала та не могла знати вищевказаних обставин, оскільки їй про дані обставини ОСОБА_2 не повідомляла, а процедуру перевірки використання зі слів ОСОБА_2 втраченого паспорта з дати, коли втрачений по день винесення оскаржуваної постанови, не була передбачена законодавством України, при цьому піддавати, викладені ОСОБА_2 обставини втрати паспорта, як вбачається з матеріалів справи у відповідача були відсутні, що також підтвердила під час судового розгляду представник відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача та її представника про те, що ОСОБА_2 паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 04 грудня 1997 року не втрачала та він використовується по даний час, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки такі відомості не були відомі відповідачу на день винесення оскаржуваної постанови та не могли бути встановлені у передбачений законом спосіб.

Як зазначила представник відповідача під час судового розгляду, особу ОСОБА_2 під час винесення щодо неї оскаржуваної постанови було встановлено відповідно до заяви про видачу попереднього (втраченого) паспорту, яка постійно зберігається в Смілянському РВ УДМС України в Черкаській області.

Відповідно до п.6.3 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України 13 квітня 2012 року №320 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 липня 2012 року за №1089/21401 (чинний станом на день винесення оскаржуваної постанови), працівником територіального підрозділу здійснюється перевірка особи за реєстраційними обліками. Якщо втрачений паспорт був отриманий у територіальному підрозділі, до якого подано заяву про втрату паспорта, здійснюється звірка даних особи та її фотозображення з даними і фотокарткою, уклеєною до заяви про видачу попереднього паспорта.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що доводи позивача та її представника про те, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем не встановлено особу ОСОБА_2 , є безпідставними.

Також, під час судового розгляду позивач та її представник зазначили, що 22 жовтня 2015 року Смілянський РВ УДМС України в Черкаській області не міг прийняти заяву від ОСОБА_2 про втрату паспорта, так як в цей день вона була хвора, в цей день її навідувала лікар-терапевт ОСОБА_9 і направила хвору для лікування в стаціонарне відділу Смілянської міської лікарні ім. Семашка, де перебувала з 23 жовтня 2015 року. Крім того, стверджували, що ОСОБА_2 , внаслідок перенесеного другого інсульту, не могла писати та читати, в зв`язку з чим вважають, що матеріали справи №341 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.198 КУпАП сфальсифіковані або складені піж психологічним тиском на неї сторонніми особами, про що свідчить невідповідність її підписів в матеріалах справи.

Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що 09 жовтня 2015 року, на думку позивача, за клопотанням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших громадян, ОСОБА_2 була виписана з вказаного закладу разом з вказаним паспортом та доставлена позивачем додому. Після даних подій паспорт ОСОБА_2 залишився у позивача. Побувши декілька годин вдома ОСОБА_2 втекла до своєї подруги ОСОБА_4 та більше сама додому не поверталася.

З вищевказаних доводів позивача та її представника суд приходить до висновку, що станом на 22 жовтня 2015 року ОСОБА_2 за місцем свого проживання, в якому також проживають позивач та її представник, не перебувала, у зв`язку з чим вони не були очевидцями навідування її лікарем-терапевтом ОСОБА_9 саме 22 жовтня 2015 року та видачу їй направлення на лікування, в зв`язку з чим їх доводи щодо хворобливого стану здоров`я ОСОБА_2 та неможливість бути присутньою в Смілянському РВ УДМС України в Черкаській області в цей день є припущеннями, які не підтверджуються жодним доказом, із доданих до матеріалів справи.

Відповідно до довідки №01-20/343, виданої Смілянською міською лікарнею 12 квітня 2018 року, хвора ОСОБА_2 направлена у неврологічне відділення Смілянської міської лікарні дільничним терапевтом ОСОБА_9 з діагнозом: хронічна дисциркуляторна енцефалопатії з перенесеним мозковим інсультом, цифалгічний, вестибуло-атактичний синдром. ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний. МА постійна форма. СН ІІ А ст. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Хвора перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні з 23 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року. Лікуючий лікар ОСОБА_10 . У стаціонарі хворій встановлено діагноз: загострення хронічної змішаної дисциркуляторною ецефалонатії Н ІІ-ІІІ (два-три) з перенесеним МІЇ з геморагічною трансформацією (2013р.) лівобічна рефлекторно-пірамідна недостатність, помірний нефалічний, вестибуло-атактичний синдром, елементи моторної афазії (т.1 а.с.131).

Однак, у вищевказаній довідці не зазначено дати направлена ОСОБА_2 у неврологічне відділення лікарні дільничним терапевтом ОСОБА_9 та часу поміщенні її до вказаного відділення 23 жовтня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_2 мала об`єктивну можливість 22 жовтня 2015 року бути присутньою в Смілянському РВ УДМС України в Черкаській області під час складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови, а також сплатити 23 жовтня 2015 року призначене їй адміністративне стягнення у виді штрафу та надати докази сплати до Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області.

Крім того, відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.101 КАС України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 та її представника Коротича Є.І. ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2019 року у даній справі призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено наступні питання: - Чи належать виконані рукописні тексти підписані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: заява про втрату або викрадення паспорта (а.с.33); заява про втрату або втрату або викрадення паспорта (а.с.85); протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи стосовно якої складено протокол (а.с.40); протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи стосовно якої складено протокол (а.с.91)?; - ким виконаний підпис від імені ОСОБА_2 , нею самою чи іншою особою?; - чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в незвичайних умовах або в якомусь незвичному стані? Проведення експертизи доручено ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» (т.1 а.с.195-197).

Відповідно до висновку експерта №9471 від 20 лютого 2020 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по адміністративній справі №703/4575/16-а (провадження №2-а/703/2/19), який надано на виконання вищевказаної ухвали суду:

1). Рукописні записи, електрографічні зображення яких містяться в електрофотокопії заяви про втрату або викрадення паспорта, складеної від імені ОСОБА_2 на ім`я начальника Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області від 22 жовтня 2015 року та рукописні записи, електрографічні зображення яких містяться у графах: «(ініціали, прізвище)», «Пояснення особи, стосовно якої складено протокол», «(ініціали, прізвище)», навпроти графи: «Пояснення особи, стосовно якої складено адміністративний протокол та яка отримала один примірник до протоколу» в електрофотокопії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК №024563, складений відносно ОСОБА_2 від 22 жовтня 2015 року, виконані ОСОБА_2 ;

2). Підписи від імені ОСОБА_2 , електрографічне зображення якого міститься у графі (підпис) в електрофотокопії Заяви про втрату або викрадення паспорта, складеної від імені ОСОБА_2 на ім`я начальника Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області від 22 жовтня 2015 року та підписи від імені ОСОБА_2 , електрографічні зображення яких міститься у графах: «(підпис особи, стосовно якої складено протокол)», «(підпис)», навпроти графи: «Пояснення особи, стосовно якої складено адміністративний протокол та яка отримала один примірник до протоколу» в електрофотокопії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК №024563, складений відносно ОСОБА_2 від 22 жовтня 2015 року, виконані ОСОБА_2 ;

3). Будь-яких ознак, які б свідчили про те, що підпис від імені ОСОБА_2 , електрографічне зображення якого міститься у графі (підпис) в електрофотокопії Заяви про втрату або викрадення паспорта, складеної від імені ОСОБА_2 на ім`я начальника Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області від 22 жовтня 2015 року та підписи від імені ОСОБА_2 , електрографічні зображення яких міститься у графах: «(підпис особи, стосовно якої складено протокол)», «(підпис)», навпроти графи: «Пояснення особи, стосовно якої складено адміністративний протокол та яка отримала один примірник до протоколу» в електрофотокопії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК №024563, складений відносно ОСОБА_2 від 22 жовтня 2015 року, виконані у незвичних умовах або незвичному стані, експертом не виявлено (т.1 а.с.205-222).

В ході судового розгляду представник позивача висловив сумніви, що вищевказані висновки експерта відповідають дійсності та наполягав, що внаслідок перенесеного другого інсульту ОСОБА_2 не могла писати.

Згідно ч.3-5 ст.102 КАС України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Як вбачається з клопотання позивача та її представника про призначення почеркознавчої експертизи та ухвали суду від 06 грудня 2019 року про призначення експертизи, проведення експертизи доручено експертній установі, яка обрана позивачем та її представником, а також на вирішення експерта поставлені питання, які запропоновані саме ними.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертних досліджень та складення висновків експерта за результатами проведеного позасудового експертного дослідження визначається відповідно до законодавства.

Однак, позивачем та її представником під час судового розгляд висновок експерта, який складений на їх замовлення, та яким встановлено обставини, які є протилежними обставинам, які встановлені експертом у висновку №9471 від 20 лютого 2020 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по адміністративній справі №703/4575/16-а (провадження №2-а/703/2/19), не надано.

Згідно ст.111 КАС України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, яка доручається іншому експерту (експертам).

Однак, висновок експерта №9471 від 20 лютого 2020 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по адміністративній справі №703/4575/16-а (провадження №2-а/703/2/19) є повним, ясним, обґрунтованим, таким, що відповідає матеріалам справи та жодних сумнівів у суду не викликає, в зв`язку з підстави для призначення додаткової або повторної експертизи у даній справі були відсутні.

Крім того, сам по собі факт невизнання позивачем та її представником обставин, які встановлені висновку експерта №9471 від 20 лютого 2020 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по адміністративній справі №703/4575/16-а (провадження №2-а/703/2/19), без надання суду доказів, які їх спростовують або піддають сумнівам, не є підставою для неврахуванням вказаного висновку експерта як належного та допустимого доказу під час вирішення спору у даній справі.

Вищевикладені обставини, які встановлені судом під час судового розгляду, повністю спростовують доводи позивача та її представника про те, що 22 жовтня 2015 року Смілянський РВ УДМС України в Черкаській області не міг прийняти заяву від ОСОБА_2 про втрату паспорта, так як в цей день вона була хвора, а також, що ОСОБА_2 , внаслідок перенесеного другого інсульту, не могла писати та читати, в зв`язку з чим матеріали справи №341 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.198 КУпАП сфальсифіковані або складені під психологічним тиском на неї сторонніми особами, про що свідчить невідповідність її підписів в матеріалах справи.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підстави для визнання дій начальника Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області щодо винесення оскаржуваної постанови та її скасування з підстав, які зазначені позивачем та її представником відсутні.

Разом з тим, відповідно до ст.20 КУпАП, не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Як встановлено під час судового розгляду, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2016 року, постановленого за результатами розгляду справи №703/5811/15-ц, 2-о/703/6/16 за заявою ОСОБА_11 про визнання фізичної особи недієздатною, вирішено, зокрема, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючу в АДРЕСА_2 , недієздатною (т.1 а.с.5-6).

За клопотанням позивача та її представника ухвалою суду від 01 липня 2020 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Чи страждала ОСОБА_2 станом на 22 жовтня 2015 року будь-яким психічним розладом? Якщо так, то чи є цей розлад хронічним та стійким?; 2. Чи здатна була ОСОБА_2 , станом на 22 жовтня 2015 року, за своїм психічним станом здоров`я усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними? Проведення експертизи доручено експертам комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» (т.2 а.с.13-14, 36-38).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №501 від 15 грудня 2020 року, у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 22 жовтня 2015 року виявлялися прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі органічного психічного розладу судинного ґенезу після перенесених повторних мозкових інсультів з проявами парціального недоумства і з параноїдною симптоматикою (F-01.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На теперішній час у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляються прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі тотальної судинної деменції через що вона нездатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, та не може приймати участь при розгляді справи у суді (т.2 а.с.127-131).

Разом з тим, станом на день винесення оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 недієздатною визнана не була, відомості щодо наявності у неї психічних захворювань матеріали справи №341 про адміністративне правопорушення не містять, остання, як стверджує представник відповідача, про наявність вказаних захворювань під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не повідомляла, що також підтверджується матеріалами справи, при цьому, начальник Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області необхідними спеціальними знаннями, які надають їй можливість встановити осудність або неосудність особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не володіє, експертам у галузі судової психіатрії не є, а відтак був позбавлений об`єктивної можливості встановити стан неосудності ОСОБА_2 під час винесення оскаржуваної постанови.

Згідно п.1 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказ Міністерства охорони здоров`я України 08 жовтня 2001 року №397 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 березня 2002 року за №219/6507 (чинний станом на день винесення оскаржуваної постанови), судово-психіатрична експертиза (надалі - експертиза) призначається органами досудового слідства та суду і проводиться за їх відповідним рішенням з метою відповіді на питання, що виникають під час провадження адміністративних, кримінальних та цивільних справ з приводу психічного стану особи.

Вказаним Порядком передбачено вичерпний перелік осіб, на підставі відповідного рішення яких, станом на день винесення оскаржуваної постанови, могла бути призначена та проведена судово-психіатрична експертиза, до яких посадові особи Управління Державної міграційної служби України не входять.

Таким чином, станом на день винесення оскаржуваної постанови чинним законодавством України не було визначено процедури призначення та проведення судово-психіатричної експертизи за відповідним рішенням відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 та прийняття оскаржуваного рішення, з врахуванням відсутності будь-яких відомостей щодо психічного стану останньої, жодним чином не міг встановити неосудність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в зв`язку з чим начальник Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області Дяченко О.М. накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.198 КУпАП, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та прийняла постанову, яка не підлягає скасуванню з підстав, які зазначені позивачем у позовній заяві.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ч.2 ст.5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Крім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п.4.1 Рішення Конституційного суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 03 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС Укрїани, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно п.3 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі неосудності особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що під час розгляду даної справи встановлена неосудність особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на час винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що єдиним ефективним способом захисту вказаної особи та відновлення її прав є скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно неї за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.198 КУпАП, на підставі п.3 ст.247 КУпАП, в зв`язку з неосудністю особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.3 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ухвали суду від 06 грудня 2019 рок про призначення експертизи, витрати на проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (т.1 а.с.195-197).

На виконання вказаної ухвали суду ТОВ Незалежний інститут судових експертиз» надало висновок експерт №9471 від 20 лютого 2020 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по адміністративній справі №703/4575/16-а (провадження №2-а/703/2/19) (т.1 а.с.205-222).

Згідно акту надання послуг №41 від 20 лютого 2020 року, замовник ОСОБА_1 , з одного боку, і представник виконавця ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», з іншого боку, склали цей акт про те, що виконавцем були виконані наступні роботи (послуги): проведення почеркознавчої експертизи ціна якої становить 18300 гривень. Загальна вартість робіт (послуг) склала 18300 гривень. Замовник претензій по об`єкту, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має (т.1 а.с.204).

Вищевказаний акт підписаний виключно виконавцем та не містить відомостей про сплату позивачем ОСОБА_1 на користь виконавця зазначеної у ньому суми вартості виконаних робіт.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Однак, жодних доказів розміру витрат понесених позивачем ОСОБА_1 , в тому числі, в зв`язку з проведення вищевказаної експертизи, позивачем та її представником суду не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, враховуючи, що проведення вищевказаної експертизи призначено за клопотанням позивача, на підтвердження саме його доводів, які викладені у позовній заяві, та вказаним висновком експерта такі доводи не підтверджені, а навпаки спростовані, та приймаючи до уваги, що висновок експерта не є підставою для скасування оскаржуваної постанови відповідача, підстави для покладення витрат на залучення експерта у даній справі на відповідача відсутні.

Також, згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим, враховуючи, що, як встановлено судом, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв правомірно, а підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з неосудністю особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність, були встановлені в ході судового розгляду та не були і не могли були відомі при винесенні оскаржуваної постанови, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача на користь держави судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду з позовною заявою, відсутні.

Керуючись ст.9, 20, 247, 251, 280 КУпАП, ст.72-77, 139, 241-246, 255, 286 КАС України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної підопічної ОСОБА_2 , до Смілянського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити частково.

Постанову серії ПР МЧК №024563, винесену начальником Смілянського районного відділу УДМС України в Черкаській області Дяченко Ольгою Миколаївною 22 жовтня 2015 року, про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.198 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 17 (сімнадцять) гривень, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.198 КУпАП, закрити на підставі п.3 ст.247 КУпАП, в зв`язку з неосудністю особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 12 лютого 2021 року.

Головуючий Т.В. Ігнатенко