Справа № 400/1464/20
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 р. Справа № 400/1464/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020
про:зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправними та скасування документів,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення з 01.10.2017 ОСОБА_1 до 1% величини оцінки одного року страхового стажу замість встановленої йому при призначенні пенсії величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 36 від 04.07.2019 року Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 року із застосуванням коефіцієнта страхового стажу в розмірі 0,40250 з урахуванням кратності 1% замість встановленого йому при призначенні пенсії коефіцієнта страхового стажу в розмірі 0,54338 з урахуванням кратності 1,35%;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 36 від 04.07.2019 року Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в зв`язку з індексацією з 01.03.2019 року із застосуванням коефіцієнта страхового стажу в розмірі 0,40250 з урахуванням кратності 1% замість встановленого йому при призначенні пенсії коефіцієнта страхового стажу в розмірі 0,54338 з урахуванням кратності 1,35%;

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 36 від 22.04.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в зв`язку з індексацією з 01.05.2020 року із застосуванням коефіцієнта страхового стажу в розмірі 0,40250 з урахуванням кратності 1% замість встановленого йому при призначенні пенсії коефіцієнта страхового стажу в розмірі 0,54338 з урахуванням кратності 1,35%;

- на підставі статті 58 Конституції України, відновити з 01.01.2017 року ОСОБА_1 величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% і, відповідно, коефіцієнт страхового стажу в розмірі 0,54338, встановлені йому при призначенні пенсії згідно зі ст. 25 Закону України № 1058 відповідно до редакції Закону, чинної на момент призначення пенсії, і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на підставі ст. 58 Конституції України застосувати відновлені розміри вказаних показників для тих перерахунків пенсії, в яких беруть участь ці показники;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести з 01.10.2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням встановленого при призначенні пенсії коефіцієнта страхового стажу 0,54338 з урахуванням кратності 1,35%, а саме: 4588,28грн. (заробіток для обчислення пенсії 3764,40 грн. з урахуванням індивідуального коефіцієнту заробітку 1,21886) х 0,54338 (коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести з 01.03.2019 року перерахунок (індексацію) пенсії ОСОБА_1 із застосуванням встановленого при призначенні пенсії коефіцієнта страхового стажу 0,54338 з урахуванням кратності 1,35%, а саме: 5368,29грн. (проіндексований заробіток для обчислення пенсії 4404,35 грн. з урахуванням індивідуального коефіцієнту заробітку 1,21886) х 0,54338 (коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести з 01.05.2020 року перерахунок (індексацію) пенсії ОСОБА_1 із застосуванням встановленого при призначенні пенсії коефіцієнта страхового стажу 0,54338 з урахуванням кратності 1,35%, а саме: 5958,80 грн. (проіндексований заробіток для обчислення пенсії 4888,83 грн. з урахуванням індивідуального коефіцієнту заробітку 1,21886) х 0,54338, (коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести з 01.10.2017 року, враховуючи вже виплачені суми пенсії, перерахунок загального розміру донарахованих і невиплачених ОСОБА_1 сум пенсійного боргу, який виник внаслідок застосування при перерахунках пенсії невірної величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% і, відповідно, невірного коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_1 в розмірі 0,40250;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити виплату донарахованої з 01.10.2017 року суми боргу, який виник внаслідок застосування при перерахунках пенсії невірної величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% і, відповідно, невірного коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_1 в розмірі 0,40250;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо невиплати з 01.10.2017 року ОСОБА_1 в повному обсязі всупереч ст. 28 Закону № 1058 доплати за понаднормативний стаж;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.10.2017 року ОСОБА_1 нарахування і виплату доплати за понаднормативний стаж в повному обсязі згідно з ст. 28 Закону України № 1058;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови виплатити несплачений з незаконних підстав борг з нарахованої самим відповідачем пенсії за період з 08.05.2017 року по 31.07.2019 року за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/10560/17 в сумі 15906,02 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести виплату несплаченого з незаконних підстав боргу в сумі 15906,02 грн., нарахованого самим відповідачем, за період з 08.05.2017 року по 31.07.2019 року за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/10560/17, а також сплатити суму компенсації, яка станом на 01.05.2020 року склала 397,65 грн.

Ухвалою від 10.04.2020 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем із посиланням на зміни, внесені Законом України № 2148 до Закону України № 1058, проведено перерахунок його пенсії за період з 08.05.2017 року по 30.09.2017 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, а з 01.10.2017 року - в розмірі 1%. Таким чином зменшився й коефіцієнт страхового стажу: з 0,54338 до 040250. Зазначене призвело до зменшення пенсії позивача після її перерахунку, у зв`язку з чим ГУ ПФУ було призначено доплату.

Відповідач надав відзив на позов, в якому в задоволенні вимог просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що загальний розмір пенсії позивача на дату її призначення розрахований відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України № 1058, коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності становив 1,35%. 11.10.2017 року набрали чинності зміни до Закону України № 1058, згідно з якими з 01.10.2017 року позивачу проведено осучаснення заробітної плати та зменшено величину оцінки страхового стажу з 1,35% до 1%, з якого обчислено пенсію. Розмір пенсії з моменту її призначення та після її перерахунку у зв`язку із змінами до законодавства не змінився. Відтак, відсутні підстави для визнання дій відповідача протиправними.

У відповіді на відзив позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивачу з 08.05.2017 року призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2009 року № 1058-ІV (далі та раніше за текстом - Закон України № 1058).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.11.2018 року у справі № 490/10560/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 : визнано протиправним та скасовано рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва щодо відмови у зарахуванні сум заробітної плати відповідно до довідки № 214 від 27.07.2010 року при нарахуванні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум заробітної плати відповідно до довідки № 214 від 27.07.2010 року з 08.05.2017 року та здійснити виплату донарахованих сум пенсії з урахуванням фактично отриманих сум.

10.01.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва винесено додаткове рішення у справі № 490/10560/17, яким зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум заробітної плати відповідно до довідки №214 від 27.07.2010 року з 08.05.2017 року відповідно до законодавства, чинного на момент звернення за призначенням пенсії та здійснити виплату донарахованих сум пенсії з урахуванням фактично отриманих сум за весь період праці.

На виконання рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, який з 01.10.2017 року, з урахуванням змін, внесеним до Закону України № 1058, проведено з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу (Вс), який бере участь у розрахунку індивідуального коефіцієнту страхового стажу (Кс), у розмірі 1%.

Крім того, відповідачем не здійснено виплату перерахованої за рішенням суду пенсії у повному обсязі.

У зв`язку з порушенням своїх прав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 1058 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України № 1058 коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См*Вс)/100%*12, де Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08 %.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України № 1058 розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

11.10.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII (далі - Закон України № 2148), яким, зокрема, внесено зміни до Закону України № 1058.

Зокрема, Законом України № 2148 у ч. 1 ст. 25 Закону України № 1058 друге речення абзацу п`ятого викладено в такій редакції: «За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%».

Частиною 4-3 Прикінцевих положень Закону України № 1058 визначено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01.10.2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Відповідно до п. 4-4 Прикінцевих положень Закону України № 1058 з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що пенсії, призначені відповідно Закону України № 1058 з 01.10.2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року.

Судом встановлено, що позивачу пенсія призначена відповідно до Закону України № 1058 до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Отже, остання підлягає перерахунку з 01.10.2017 року з врахуванням частин 4-3, 4-4 Прикінцевих положень Закону України № 1058 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на порушення відповідачем його конституційного права, передбаченого ст. 22 Конституції України, оскільки, як зазначено у відзиві на позовну заяву, після перерахунку пенсії позивача, її розмір не змінився.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в ухвалах від 12.07.2019 року (справа № 120/705/19-а), від 25.04.2019 року (справа № 840/3529/18), від 05.02.2020 року (справа № 822/3781/17).

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ЕСНR 2000-1, «Онерллдіз проти Туреччини» [ВП], заява № 48939/99, п.128, ЕСНR 2004-ХП, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява № 21151/04, п.72, від 08.04.2008 року та «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, п. 51, від 15.09.2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява №55555/08, п.74, від 20.05.2010 року та «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128 та «Беєлер проти Італії», п. 119) (п. 70).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, - санкціонування неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548/97, п. 58, ЕСНR 2002-VIII) (п. 71).

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2015 року № 8-рп/2005 зазначено, що звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Отже, вимоги позивача в частині визнання протиправним дій відповідача та скасування його рішень щодо перерахунку пенсії позивача із застосуванням кратності 1% задоволенню не підлягають. З рахуванням зазначеного, задоволенню також не підлягають вимоги в частині перерахунку пенсії з урахуванням коефіцієнта страхового стажу в розмірі 0,54338.

Щодо вимог стосовно нарахування та виплати доплати за понаднормовий стаж, суд зазначає наступне:

Частиною 3 ст. 4 Закону України № 1058 встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закону України № 1058. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом України № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України № 1058, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Встановивши те, що виплата пенсії у вигляді доплати за понаднормовий стаж позивачу припинена без прийняття органом Пенсійного Фонду України відповідного рішення та не з підстав, передбачених Законом України № 1058, такі дії пенсійного органу є протиправними.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на наведене, суд робить висновок, що відповідачем в порушення вимог ст. 19 Конституції України та ст. 49 Закону України № 1058 припинено виплату позивачу доплати до пенсії за понаднормовий стаж без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Отже, в даній частині вимог позов підлягає задоволенню.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача сплатити компенсацію за несплату суми боргу за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/10560/17 та самої суми боргу, суд зазначає наступне:

Матеріали справи свідчать, що позивач не згоден з діями відповідача, вчиненими на виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.11.2018 року у справі № 490/10560/17. Іншими словами, позивач, звертаючись із цим позовом, в даній частині вимог фактично просить суд зобов`язати відповідача виконати належним чином зазначене рішення суду.

Згідно з ч. 4 ст. 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

КАС України передбачає можливість установлення судового контролю за виконанням судового рішення (стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Згідно з ч. 8 ст. 382 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 КАС України.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до належного виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

З урахуванням зазначеного, вимоги в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ щодо відмови у виплаті боргу зі сплати пенсії у сумі 15906,02 грн. та зобов`язання відповідача здійснити відповідні виплати задоволенню не підлягають.

Одночасно з цим, відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.200 року № 2050-ІІІ (далі - Закон України № 2050) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України № 2050 встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Вказані норми Закону України № 2050 кореспондуються з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати про проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

З аналізу наведених норм вбачається, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

При цьому, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Судом встановлено, що нарахування та виплата позивачу відповідного доходу відбулись у зв`язку із призначенням пенсії за віком на виконання судового рішення.

Отже, несвоєчасне нарахування цих сум відбулось у зв`язку з неправомірною відмовою відповідача, що встановлено судовим рішенням в іншій справі, у призначені позивачу пенсії, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Враховуючи викладене, оскільки нараховані та виплачені суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий позивачем з вини відповідача, наявні підстави для компенсації втрати частини доходу у повній мірі.

Сума несплаченої пенсії становить 15906,02 грн.

Згідно ст. 3 Закону України № 2050, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів)на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Позивачем розраховано суму компенсації, яку відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

При цьому, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін звіт про виконання судового рішення.

Так, ч. 1 ст. 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею передбачено право, а не обов`язок суду зобов`язати суб`єкт владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення.

Стосовно заяви, щодо звернення рішення до негайного виконання суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що рішення в даній справі є рішенням зобов`язального характеру та конкретна сума стягнення в ньому не визначена, у суду відсутні підстави звертати дане рішення до негайного виконання.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати за подання адміністративного позову у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 - 246, 260, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо невиплати з 01.10.2017 року ОСОБА_1 в повному обсязі всупереч ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2009 року № 1058-ІV доплати за понаднормативний стаж.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) здійснити з 01.10.2017 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) нарахування і виплату доплати за понаднормативний стаж в повному обсязі згідно з ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2009 року № 1058-ІV.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несплатою нарахованої пенсії за період з 08.05.2017 року по 31.07.2019 року за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/10560/17 в сумі 397,65 грн.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несплатою нарахованої пенсії за період з 08.05.2017 року по 31.07.2019 року за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/10560/17 в сумі 397,65 грн.

6. В решті позовних вимог - відмовити.

7. Стягнути за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.02.2021 року.

Суддя О.В. Малих