Справа № 200/7456/20-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року справа №200/7456/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання - Мирошниченко О.Л.,

за участю: представника відповідача - Помалюк І.В.,

діючого відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом самопредставництва,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 200/7456/20-а (головуючий І інстанції Михайлик А.С., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - ГУ ДПС у Донецькій області) про скасування податкового повідомлення-рішення № 0-0506 від 10.03.2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року позов задоволений: визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0-0506 від 10.03.2020 року за податковий період 2019 року, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на майно в сумі 7294,82 грн. (а.с. 132-135).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування, ненадання вірної оцінки обставинам справи.

Посилався на правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивач є фізичною особою підприємцем та не відповідає поняттю підприємство, не є юридичною особою, у зв`язку з чим на нього не розповсюджується пп. «є» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України щодо переліку об`ктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування. Вважає, що судом має бути врахована позиція Верховного Суду в постановах від 11.12.2018 року у справі № 819/314/18, від 15.05.2018 року у справі № 806/2461/17 (а.с. 138-145).

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач та його представник в засідання не з`явилися, просили розглянути справу у їх відсутність.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, перебуває на обліку в ГУ ДПС у Донецькій області (а.с. 8).

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку позивач з 01.01.2012 року є платником єдиного податку 2 групи, здійснює наступні види діяльності: виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів та тістечок, нетривалого зберігання (з дотриманням вимог п. 291.5 ст.291, пункту 296.1. ст. 296 Податкового кодексу України) код КВЕД 10.71; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (з дотриманням вимог п. 291.5 ст.291, пункту 296.1. ст. 296 Податкового кодексу України) код КВЕД 47.11; роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах код КВЕД 47.52; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна код КВЕД 68.20 та надання послуг перукарнями та салонами краси код КВЕД 96.02 (а.с. 10).

Згідно договору купівлі-продажу № 78 від 02.12.2003 року позивач на публічних торгах придбав нежитлове приміщення їдальні № 17, загальною площею 582,7 кв.м. , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого було ДП «Красноармійськвугілля». Право власності на придбаний об`єкт нерухомості зареєстровано 10.01.2004, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2528279 від 10.01.2004 року (а.с. 12-15).

10.03.2020 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0506, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 7294,82 грн. Податок обчислений наступним чином: 582,7 кв. м. (пл.. будівлі)*12,52 (що дорівнює 0,3 % мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 - 4173,00 грн.) (а.с. 11).

Згідно пп. 10.1.1 п. 9.1 ст. 9 ПК України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

За змістом статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; з транспортного податку та плати за землю.

Згідно пп. 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Згідно п. 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

За змістом пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта /об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Згідно з пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266.10 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України в редакції чинній до внесення змін Законом № 466-IX від 16.01.2020 року, визначалося, що не є об`єктом оподаткування, крім інших, будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Верховний Суд в постанові від 17.02.2020 року у справі № 820/3556/17 у складі суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в адміністративній справі частково відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 806/2676/17, щодо застосування норми підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК. В наведеній постанові зазначено, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику. Судова палата вважає, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. З урахуванням наведеного судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, щодо застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2020 року у справі № 500/90/19.

Згідно ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, фізична особа, яка є власником об`єкта промисловості, за умови використання такого об`єкта за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), має право на застосування податкової пільги, передбаченої нормами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду, є хибними доводи відповідача щодо неможливості застосування п. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у зв`язку з тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем.

Згідно пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Згідно підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 року № 457 прийнято та надано чинності Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, за розділом 1 якої класифікація видів економічної діяльності (далі - КВЕД) установлює основи для підготовлення та поширення статистичної інформації за видами економічної діяльності. Основний принцип КВЕД полягає в об`єднанні підприємств, що виробляють подібні товари чи послуги або використовують подібні процеси для створення товарів чи послуг (тобто сировину, виробничий процес, методи або технології), у групи. Основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.

Згідно розділом 4 КВЕД виробництво - це економічна діяльність, результатом якої є продукція. Це поняття використовують для позначення всіх видів економічної діяльності. Термін "виробництво" призначено не тільки стосовно сільського господарства, добувної або переробної промисловості. Його використовують також стосовно сфери послуг. Для позначення виробництва можуть використовувати і точніші терміни: надання послуг, оброблення, перероблення тощо залежно від сфери діяльності. Обсяг виробництва вимірюють за допомогою різних методів у натуральному чи вартісному вираженні.

Процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 28.02.2019 року позивачу на праві власності належить об`єкт нерухомості за реєстраційним номером 113, нежитлова будівля загальною площею 582,7 кв.м., розташована за адресою: м. Мирноград (м. Димитров), вул. Гірнична (вул. Совєтська, вул. Радянська (назва нечинна), буд. 14. За змістом витягу нежитлова будівля складається з будівлі А-1, навісу а-1, ганок а1-1, прибудова а3-1, підвал - Пд 1, вхід в підвал Пд1- 1, навіс Б-1. У витягу зазначено, що належна позивачу будівля є виробничим будинком. Наведене свідчить про можливість визначення належної позивачу будівлі як виробничої (промислової) (а.с. 15).

Оскільки одним із видів здійснюваної позивачем діяльності є виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, які відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010 класифікуються в секції С «Переробна промисловість», яка є промисловим виробництвом, то діяльність позивача відноситься до різновиду промислового виробництва.

Згідно технічного паспорту на виробничий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 22.06.2018 року (інвентаризаційна справа ТП 01987), будівля складається, зокрема, з приміщень цеху - 44,5 кв.м., тістової - 34 кв.м., розстойної - 10.5 кв.м., складів -134,9 кв.м., хліборізочної - 23,7 кв.м., торгівельних залів -134 кв.м., кабінет - 29 кв.м. та інших приміщень (сходи, тамбур, підвал, санвузол) - 162,10 кв.м. Наведене свідчить про можливість використання зазначеного приміщення в господарській діяльності позивача: виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів та тістечок, нетривалого зберігання (з дотриманням вимог п. 291.5 ст.291, пункту 296.1. ст. 296 Податкового кодексу України) код КВЕД 10.71 (а.с. 18-20).

Відповідачем не надано суду жодних належних доказів того, що позивач не використовує зазначене приміщення відповідно до основного виду своєї діяльності.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду в постановах від 11.12.2018 року у справі № 819/314/18, від 15.05.2018 року у справі № 806/2461/17, колегія суддів не бере до уваги, оскільки судом враховано висновки Верховного Суду в постановах від 17.02.2020 року у справі № 820/3556/17, від 24.07.2020 у справі № 500/90/19, які прийняті пізніше в часі.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 200/7456/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення- залишити без змін.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова