Справа № 640/10909/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 лютого 2021 року

Київ

справа №640/10909/19

адміністративне провадження №К/9901/14257/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мартинюк Н.М.,

суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №640/10909/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгарант"

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерагро плюс", Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк",

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгарант"

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року (прийняту у складі: головуючого судді Оксененка О.М., суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог та вимог заяви про ухвалення додаткового рішення

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгарант" (надалі також - «ТОВ «ФК «Фінгарант») звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., яка виявляється у непроведенні державної реєстрації припинення іпотеки (запис №4037661), зняття обтяження (запис №4037471);

- зобов`язати вчинити такі дії щодо нерухомого майна - Майнового комплексу, загальною площею 5858,70 кв. м., що знаходяться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Звягельська, 19, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 грудня 2019 року адміністративний позов ТОВ "ФК "Фінгарант" задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. щодо непроведення державної реєстрації припинення іпотеки (запис №4037661), зняття обтяження (запис №4037471).

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. вчинити дії щодо припинення іпотеки (запис №4037661), зняття обтяження (запис №4037471) стосовно нерухомого майна - Майнового комплексу загальною площею 5858,70 кв.м., яке знаходяться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Оліївка, вулиця Звягельська, 19, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

13 грудня 2019 року представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі: 103500,00 грн і долучено до матеріалів справи наступні докази понесення позивачем судових витрат: акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 10 грудня 2019 року на суму: 103500,00 грн; рахунок від 10 грудня 2019 року №10; платіжне доручення від 12 грудня 2019 року №105 на суму: 103500,00 грн; виписку з банківського рахунку АО «Легаллітіс» за період з 12 грудня 2019 року до 12 грудня 2019 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року заяву представника ТОВ «ФК «Фінгарант» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто на користь ТОВ «ФК «Фінгарант» витрати на правову допомогу у розмірі: 56500,00 грн з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М.

У задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду в іншій частині відмовлено.

Приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції виходив з того, що гонорар за прийняття рішення на користь клієнта в розмірі: 40000,00 грн не пов`язаний з наданням правової допомоги у формі конкретно визначених послуг, дій і не є витратами, які пов`язані та були необхідними для захисту довірителя, тому сума: 40000,00 грн не може бути стягнута.

Крім того, вартість послуги зі складення позовної заяви у справі у розмірі: 12000,00 грн, за відсутності розрахунку часу витраченого адвокатом на складення позовної заяви, та враховуючи складність цієї справи, є також неспівмірною визначеної суми за фактично виконані роботи, тому зазначена сума повинна бути зменшена до 5000,00 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява представника ТОВ «ФК «Фінгарант» про ухвалення додаткового рішення суду повинна бути задоволена в частині стягнення на користь ТОВ «ФК «Фінгарант» витрат на професійну правничу допомогу лише в розмірі: 56500,00 грн за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року змінено.

Викладено другий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгарант» витрати на правову допомогу в розмірі: 11000,00 грн з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М.».

В іншій частині додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року залишено без змін.

Оскаржуване судове рішення мотивовано тим, що, при вирішенні питання про відшкодування витрат саме у розмірі: 56500,00 грн, суд першої інстанції не врахував, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі: 30000,00 грн за участь у судовому розгляді справи (супровід справи в суді першої інстанції: формування стратегії, вивчення судової практики, пошук, аналіз та трактування норм законодавства, консультаційні наради адвокатів Адвокатського об`єднання щодо спору) фактично охоплюються іншими послугами, наданими адвокатом у суді першої інстанції, як-то участь адвоката в судових засіданнях, складання заяв по суті (позовна заява, відповідь на відзив, додаткові письмові пояснення), складення документів з процесуальних питань, під час яких Адвокатським об`єднанням «Легаллітіс» було здійснено супровід справи в суді першої інстанції.

Зі змісту акту №2 приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 10 грудня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 14 січня 2019 року №AD-0023 неможливо встановити яким чином Адвокатським об`єднанням «Легаллітіс» були опрацьовані матеріали і проведено формування стратегії у цій справі, здійснено консультаційні наради адвокатів Адвокатського об`єднання щодо спору, неможливо оцінити обсяг витраченого часу на ці послуги, а отже і їх вартість.

Окрім того, присуджуючи до відшкодування позивачу витрати на послуги з правової допомоги у розмірі: 4500,00 грн за надання усної консультації з вивченням документів, суд першої інстанції не врахував, що підготовка цієї справи в суді першої інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, а матеріали справи не містять доказів витраченого представником позивача часу для надання ТОВ «ФК «Фінгарант» такої консультації, враховуючи предмет цього позову і значення справи для сторони, тому розмір таких витрат також належить зменшити до 1000,00 грн.

Також суд апеляційної інстанції звернув увагу, що адвокатом не надано детального опису робіт, пов`язаних зі складанням документів з процесуальних питань, за що адвокатом визначено суму у розмірі: 3000,00 грн.

Втім, враховуючи, що у матеріалах справи наявні заява про подання доказів на підтвердження фактично сплачених витрат; заява щодо розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; заява про ухвалення додаткового рішення, написання яких не потребує значного часу, тому витрати за складення таких документів слід зменшити до 1500,00 грн.

Отже, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу лише на суму: 11000,00 грн є документально підтвердженими, і є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, що відповідає критерію реальності таких витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Фінгарант» просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року, а додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року залишити в силі.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», норми процесуального законодавства без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 1 серпня 2019 року у справі №915/237/18, від 22 травня 2019 року у справі №753/16291/15-ц, від 22 листопада 2019 року у справі №902/347/18, від 9 квітня 2019 року у справі №826/2689/15, від 29 березня 2018 року у справі 907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі №910/4881/18, від 8 квітня 2019 року у справі №922/619/18.

Скаржник зауважує, що положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва і надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, на думку скаржника, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом в договорі про надання правової допомоги і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на законність рішення суду апеляційної інстанції, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Інші учасники справи відзиву на касаційну скаргу не надали.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що між ТОВ «ФК «Фінгарант» в особі директора Ліманського Я.С. та Адвокатським об`єднанням «Легаллітіс» в особі голови Шульгана Я.М. укладено договір про надання правової допомоги від 14 січня 2019 року №AD-0023, предметом якого є надання правової допомоги клієнту в усіх на умовах і в порядку, що визначені цим договором.

У Розділі ІІІ договору про надання правової допомоги від 14 січня 2019 року №AD-0023 визначено, що ціна договору складається з послуг правової допомоги (пункт 3.1), вартість послуг (гонорару) формується на підставі відповідних тарифів, що зазначені сторонами в додатку №1 до цього договору і фіксується сторонами в акті приймання передачі наданих послуг (виконаних робіт), з урахуванням тарифів та обсягу (пункт 3.2), відступ від тарифів оформляється додатковою угодою (підпункт 3.2.1).

У свою чергу, клієнт зобов`язується оплатити вартість послуг (гонорару) з надання правової допомоги протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) на підставі виставленого Адвокатським об`єднанням рахунку-фактури (пункт 3.6 Договору).

Відповідно до додаткової угоди від 3 червня 2019 року №2 клієнт доручає Адвокатському об`єднанню «Легаллітіс» здійснити представництво та інші види правової допомоги згідно договору у судовому спорі за позовом ТОВ «ФК «Фінгарант» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій; державній виконавчій службі та приватних виконавцях; інших органах, організаціях і підприємствах (незалежно від форми власності) з питань, що пов`язані із предметом цієї судової справи.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу згідно вказаного договору представником позивача до суду було додано акт №2 приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 10 грудня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 14 січня 2019 року №AD-0023, відповідно до якого витрати становлять: 103500,00 грн, з яких: консультація усна з вивченням документів - 4500,00 грн; участь в судовому розгляді справи (супровід справи в суді першої інстанції: формування стратегії, вивчення судової практики, пошук, аналіз та трактування норм законодавства, консультаційні наради адвокатів Адвокатського об`єднання щодо спору) - 30000,00 грн; участь адвоката в одному судовому засіданні (4500,00 грн * 3 засідання) - 13500,00 грн; складання заяв по суті (позовна заява, відповідь на відзив, додаткові письмові пояснення) - 12000,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту - 500,00 грн; гонорар за прийняття рішення на користь клієнта (немайновий спір) - 40000,00 грн; складення документів з процесуальних питань - 3000,00 грн.

Крім того, представник позивача надав рахунок на оплату від 10 грудня 2019 року №10 на суму: 103500,00 грн; платіжне доручення від 12 грудня 2019 року №105 на суму: 103500 грн і виписку по рахунку з 12 грудня 2019 року до 12 грудня 2019 року.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з приписами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Зі змісту ухвали Верховного Суду від 30 червня 2020 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанцій з цієї підстави, позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц і зазначає, що суд попередньої інстанції не врахував висновки, зроблені Верховним Судом у вказаній справі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Так, у справі №755/9215/15-ц предметом спору є, серед іншого, питання відшкодування витрат на правову допомогу, а також пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість і розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.

У цій справі Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши положення процесуального законодавства, дійшла висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування і надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

В той же час, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних і допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Водночас у розглядуваному спорі спірні правовідносини також виникли з приводу питання відшкодування витрат на правничу допомогу, а також пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість і розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.

Так, суд апеляційної інстанції встановив, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 30000,00 грн за участь у судовому розгляді справи (супровід справи в суді першої інстанції: формування стратегії, вивчення судової практики, пошук, аналіз та трактування норм законодавства, консультаційні наради адвокатів Адвокатського об`єднання щодо спору) фактично охоплюються іншими послугами, наданими адвокатом у суді першої інстанції, як-то участь адвоката в судових засіданнях, складання заяв по суті (позовна заява, відповідь на відзив, додаткові письмові пояснення), складення документів з процесуальних питань, під час яких Адвокатським об`єднанням «Легаллітіс» було здійснено супровід справи в суді першої інстанції.

Крім того, зі змісту акту №2 приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 10 грудня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 14 січня 2019 року №AD-0023 неможливо встановити яким чином Адвокатським об`єднанням «Легаллітіс» були опрацьовані матеріали і проведено формування стратегії по цій справі, здійснено консультаційні наради адвокатів Адвокатського об`єднання щодо спору, неможливо оцінити обсяг витраченого часу на дані послуги, а отже і їх вартість.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити розмір відшкодування витрат з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, витрати адвоката на участь у одному судовому засіданні в сумі: 4500,00 грн, що в загальній сумі складає: 13500,00 грн за 3 судові засідання є значно завищеними і належним чином не обґрунтованими.

Однак, заявлені до стягнення витрати адвоката за участь у трьох судових засіданнях загальною тривалістю 1,5 години на загальну суму: 13500,00 грн є неспівмірними визначеній сумі за фактично виконані роботи, тому слід зменшити такі витрати до 3000,00 грн.

Також суд апеляційної інстанції зауважив, що адвокатом не надано детального опису робіт, пов`язаних зі складанням документів з процесуальних питань, за що адвокатом визначено суму у розмірі: 3000,00 грн.

Втім, враховуючи, що у матеріалах справи наявні заява про подання доказів на підтвердження фактично сплачених витрат; заява щодо розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; заява про ухвалення додаткового рішення, написання яких не потребує значного часу, тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що витрати за складення таких документів слід зменшити до 1500,00 грн.

Окрім того, присуджуючи до відшкодування позивачу витрати на послуги з правової допомоги у розмірі: 4500,00 грн за надання усної консультації з вивченням документів судом першої інстанції не було враховано, що підготовка цієї справи в суді першої інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, а матеріали справи не містять доказів витраченого представником позивача часу для надання ТОВ «Фінансова компанія «Фінгарант» такої консультації, враховуючи предмет позову і значення справи для сторони, тому розмір таких витрат суд апеляційної інстанції зменшив до 1000,00 грн.

Відтак, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу лише на суму: 11000,00 грн, є документально підтвердженими, та є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, що відповідає критерію реальності таких витрат.

Отже, суд апеляційної інстанції надав оцінку відповідним документам позивача на предмет співвідношення (співмірності) обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, значення справи для позивача, із вказаним обсягом цих послуг в акті приймання-передачі, із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, а також з урахуванням заперечень відповідача, наданих до суду першої інстанції, та доводів апеляційної скарги.

Зазначені обставини дають підстави стверджувати, що апеляційний суд переглянув судове рішення суду першої інстанції, з урахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, а тому доводи касаційної скарги щодо його незастосування апеляційним судом є помилковими.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

За таких обставин, касаційне провадження, відрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, належить закрити.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 339 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгарант" на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі №640/10909/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгарант" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерагро плюс", Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду