Справа № 500/4011/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4011/20

09 лютого 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

представника позивача Василишина К.В.,

представника відповідача Федорів Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) через представника позивача - адвоката Василишина Костянтина Вікторовича звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - ГУ ДПС у Тернопільській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.06.2020 №.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Працівниками податкової міліції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС у Тернопільській області) 30.06.2020 у діяльності ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення пункту 20 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР, з змінами і доповненнями (далі - Закон) та складено протокол про адміністративне правопорушення №14 від 30.06.2020 за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а ГУ ДПС у Тернопільській області прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19.06.2020 №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 500000,00 грн.

Представник позивача зазначає, що при відвідуванні податковою міліцією місця зберігання пального ФОП ОСОБА_1 встановлено, що особа вчинила правопорушення у вигляді здійснення роздрібної торгівлі дизельного пального в кількості 4,5 л по ціні 17 грн за 1 літр на загальну суму 76,50 грн, про що складено відповідний протокол.

За результатами розгляду цього протоколу про адміністративне правопорушення Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області закрив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При розгляді справи суд встановив, що у протоколі відсутні відомості про здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності із роздрібної торгівлі дизельним пальним на постійній основі, систематично, три і більше разів; протокол містить лише формальні відомості без зазначення конкретних обставин, осіб щодо реалізації дизельного пального, а тому суд дійшов до висновку, що докази вини ОСОБА_1 у здійсненні ним господарської діяльності з роздрібної торгівлі дизельним пальним, не є достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

Такі обставини, на думку представника позивача, відповідно до частини восьмої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме відсутність події правопорушення, яке полягало у протиправному продажі підакцизного товару, не підлягає доказуванню та одночасно свідчить про безумовну протиправність податкового повідомлення-рішення.

Крім того позивач з посиланням на визначення термінів, наведених у статті 1 Закону, щодо роздрібної торгівлі пальним, оптової торгівлі пальним, зберігання пального, а також на положення статті 15 Закону (у якій вказано, що суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують), підпункт 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (відповідно до якого не вважаються реалізацією пального, серед іншого, операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) на митній території України пального у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками), робить висновок, що при реалізації на митній території України пального виключно у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), суб`єкт господарювання не здійснює операції з реалізації пального. Суб`єкти господарювання можуть реалізовувати пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно) без отримання ліцензій відповідно до вимог Закону (крім операцій з реалізації такого пального його виробниками). Оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення мова йде про те, що позивачем було здійснено роздрібну торгівлю дизельного палива в кількості 4,5 літра у споживчій тарі, то це не є порушенням вимог Закону. Позивач не являється виробником пального та не займається операціями з його реалізації.

У позові представник позивача також наводить свої міркування з приводу того, що контролюючий орган не мав права при винесенні оскаржуваного рішення застосовувати постанову Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.2003 «Про затвердження порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Постанова №790) та вказує, що ГУ ДПС у Тернопільській області не є органом ліцензування роздрібної торгівлі пальним, тому у цього контролюючого органу відсутні повноваження здійснювати контроль за дотриманням норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» в межах даного виду господарської діяльності, що виключає законність застосування ним штрафних санкцій у частині здійснення роздрібної торгівлі пальним без отримання ліцензії.

Представник позивача вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем без належних підстав та повноважень, за відсутності факту податкового правопорушення, необґрунтовано, а тому є протиправним та такими, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

Ухвалою суду від 04.01.2021 задоволено клопотання представника відповідача та призначено розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с.24). Одночасно продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 14.01.2021.

11.01.2021 до суду від ГУ ДПС у Тернопільській області надійшов відзив на позов (а.с.34-36). Відповідач у відзиві на позов його заперечує, посилаючись на те, що позивачем допущено порушення частини 20 статті 15 Закону, відповідно до якої роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. У позивача така ліцензія відсутня. Такі обставини встановлені податковою міліцією зі складанням відповідних матеріалів. Протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали адміністративного провадження відповідно до Постанови №790, якою визначено, що є підставою для прийняття рішень про застосування штрафних санкцій, слугують підставою для прийняття рішення про застосування до позивача фінансових санкцій, визначених частиною другою статті 17 Закону.

Оскільки було встановлено порушення податкового законодавства, то відповідно до положень пункту 58.1 статті 58, статті 113 ПК України обов`язком контролюючих органів є визначення суми грошових зобов`язань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Щодо посилань позивача про встановлення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у постанові від 21.07.2020 по справі №607/10842/20 фактів відсутності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , то відповідач зазначає, що судовим рішенням жодним чином не спростовано, а навпаки підтверджено факт продажу пального позивачем 03.06.2020. Фінансова та адміністративна є різними видами відповідальності за податкові правопорушення, а тому можуть бути застосовані до порушника незалежно одна від одної.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просить його задовольнити. Пояснив суду, що у спірному випадку мова не може йти про реалізацію пального без наявності ліцензії у розумінні Закону та норм ПК України, оскільки на прохання невідомої особи їй було надано 4,5 л пального, а законодавчі норми дозволяють реалізацію пального до 5 л без наявності ліцензії. Крім того, розрахунок за пальне не проводився, матеріали, які були підставою для прийняття оскаржуваного рішення, відомостей про отримання коштів за продаж пального не містять. Також представник позивача поставив під сумнів наявність правових підстав у податкової міліції на проведення такої перевірки.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених у відзиві на позов. Зазначила, що у даному випадку позивач має ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), тобто у будь-якому випадку йому заборонено проводити реалізацію пального навіть у споживчій тарі до 5 л. Звернула увагу, що положення Закону і ПК України, якими оперує представник позивача стосуються виключно реалізації пального у споживчій тарі до 5 л, а в даному випадку позивач провів реалізацію пального з резервуару. Вказала, що органи ДПС є уповноваженими на видачу ліцензії на реалізацію пального, а відтак є органом, що має право застосовувати штрафні санкції за реалізацію пального без отримання ліцензії. Підставою для такої відповідальності відповідно до Постанови №790 є матеріали правоохоронних органів, якими є органи податкової міліції ГУ ДФС у Тернопільській області. Не приведення у відповідність положень Постанови №790 з вимогами Закону після його доповнення і змін, не свідчить про неможливість застосування норм Постанови №790.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 30.08.2002, номер державної реєстрації 0016448, взятий на податковий облік в контролюючих органах 09.09.2002, основним видом господарської діяльності є: пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (а.с.51-53).

ФОП ОСОБА_1 має ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) з терміном дії з 08.04.2020 по 08.07.2025, адреса місця зберігання: Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Галицька 38 (загальна місткість резервуарів 4090 літрів), видану ГУ ДПС у Тернопільській області (а.с.14).

03.06.2020 до ГУ ДФС у Тернопільській області надійшов лист Управління Служби безпеки України в Тернопільській області про те, що Управлінням в рамках виконання заходів визначених спільною міжвідомчою групою з питань протидії нелегальній діяльності автозаправних станцій (автогазозаправних пунктів) отримана інформація про можливу причетність приватного підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) до нелегальної реалізації паливно-мастильних матеріалів (дизельного пального) за адресою: м. Тернопіль, вул. Галицька, 38 (територія ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127»). За попередніми даними ФОП ОСОБА_1 здійснює продаж ПММ без дозвільних документів, відпуск пального проводиться за готівкові кошти (роздрібна вартість ДП - 17 грн/л) без застосування реєстратора розрахункових операцій та без будь-яких документів, що засвідчують його походження (а.с.38).

12.06.2020 до ГУ ДПС у Тернопільській області надійшли матеріали від ГУ ДФС у Тернопільській області по факту виявлення та вилучення дизельного пального на території ПАТ «Тернопільське АТП 16127» (код за СДРПОУ 3118883) за адресою: м. Тернопіль, вул. Галицька, 38, ФОП ОСОБА_1 (РНОКІ1П НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним для вирішення питання щодо застосування штрафної (фінансової) санкції відповідно до вимог Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (а.с.39).

Такі матеріали містили протокол від 03.06.2020, складений начальником відділу ПНОПТ ОУ ГУ ДФС у Тернопільській області Заболотним М.П. за участю ФОП ОСОБА_1 , яким за своїм змістом є протоколом вилучення речей. У протоколі зазначено про те, що за 03.06.2020 о 16 год 00 хв за адресою: місто Тернопіль, вулиця Галицька, 38 , встановлено факт реалізації 4,5 літрів пального по ціні 17 грн/л на загальну суму 76,50 грн ФОП ОСОБА_1 без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (а.с.40). Ще одним документом перевірки були пояснення, відібрані начальником відділу ПНОПТ ОУ ГУ ДФС у Тернопільській області ОСОБА_2 у ОСОБА_1 (а.с.41).

19.06.2020 на підставі матеріалів ГУ ДФС у Тернопільській області №444/10/19-97-03-06 від 12.06.2020, якими встановлено порушення частини 20 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» із змінами та доповненнями, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і абзацу 22 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» із змінами та доповненнями та постанови Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.2003 «Про затвердження порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» із змінами та доповненнями, прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) 500000,00 грн (а.с.8).

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак суд, зважаючи на предмет позову, перевіряє чи оскаржуване рішення відповідача прийняте у відповідності до зазначених вище умов.

При вирішені спору суд виходить із того, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР.

До вказано Закону було внесено зміни Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», які набули чинності з 01.07.2019, зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Серед іншого, вказані зміни торкнулися, статті 15 Закону, приписи якої після 01.07.2019 ще змінювалися відповідно до Закону України №391-ІХ від 18.12.2019 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку» (чинного з 29.12.2019), та яка стосується спірних правовідносин і приведена нижче.

Імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії (частина 1 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва (частина 8 статті 15 Закону).

Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (частина 20 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина 21 статті 15 Закону).

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років (частина 30 статті 15 Закону).

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (частина 38 статті 15 Закону).

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального (частина 39 статті 15 Закону).

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник (частина 40 статті 15 Закону).

У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта (частина 41 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво), які здійснюють оптову торгівлю пальним, за відсутності місць оптової торгівлі пальним копії таких документів не подають (частина 42 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина 43 статті 15 Закону).

Крім того у статті 1 цього Закону наведено визначені термінів, а саме:

оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам (абзац 50 статті 1 Закону);

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів (абзац 58 статті 1 Закону).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Надаючи оцінку мотивації позивача про те, що відповідач не є органом, який видає ліцензію та не має права притягувати до відповідальності, оскільки такі повноваження визначені за територіальними органами ДФС, а не ДПС, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 № 1200, Державна податкова служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

28.08.2019 набрало чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби», відповідно до якого Уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

У зв`язку із даним розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р, Державною податковою службою України видано наказ від 28.08.2019 № 36, згідно з яким розпочато виконання Державною податковою службою України (ДПС) функцій і повноважень Державної фіскальної служби України (ДФС), що припиняється.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Серед основних завдань ДПС є: реалізація державної податкової політики, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків, зборів, платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

ДПС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, з оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом; здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (органами доходів і зборів).

Наведені положення законодавства вказують на те, що ГУ ДПС у Тернопільській області відповідно до покладених на неї завдань, здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом, та спростовують мотивацію представника позивача про те, що відповідач не є органом ліцензування роздрібної торгівлі пальним та не вправі здійснювати контроль за дотриманням норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

У спірному випадку відповідач вказує на порушення підприємцем частини 20 статті 15 Закону, яка приведена вище і передбачає, що роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Відтак для встановлення факту податкового правопорушення суб`єкт владних повноважень має довести належними і допустимими доказами факт проведення (здійснення) операції купівлі-продажу належного ФОП ОСОБА_1 на праві власності конкретного виду пального (його обсягу, ціни) та вчинення цієї операції саме ним. Такі обставини підлягали з`ясуванню судом під час розгляду справи. З цього приводу суд зазначає.

Термін «пальне» вживається у Законі у значенні, наведеному в ПК України. Зокрема ПК України містить такі визначення термінів:

підпункт 14.1.141-1 пункту 14.1. статті 14, пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу;

підпункт 14.1.212 пункт 14.1 статті 14, реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно до статті 2 Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»:

розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Згідно з пунктом 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Виходячи із наведених положень законодавства, належним доказом, який би підтверджував факт роздрібної торгівлі пальним є розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 22.12.2020 у справі № 380/3142/20 (пров. № А/857/12480/20).

Такого доказу, який є основним на підтвердження операції реалізації пального, відповідач суду не надав. Аналізуючи докази, на які вказує податковий орган, як підставу для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зауважує, що протокол вилучення речей від 03.06.2020 та пояснення написані зі слів підприємця від 03.06.2020 та ним підписані не є належними та достатніми для встановлення факту реалізації пального.

Зі змісту протоколу від 03.06.2020 (вилучення речей), складеного начальником відділу ПНОПТ ОУ ГУ ДФС у Тернопільській області Заболотним М.П. за участю ФОП ОСОБА_1 , вбачається, що такий складався уповноваженою особою керуючись вимогами статті 351 (права податкової міліції) ПК України та статтями 260 (заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення), 265 (вилучення речей і документів) КУпАП.

Відповідно до статті 351 ПК України посадовим особам податкової міліції для виконання покладених на них обов`язків надаються права, передбачені підпунктами 20.1.2 (в частині отримання належним чином засвідчених копій документів), 20.1.4 (в частині проведення перевірок у встановленому цим Кодексом порядку), 20.1.8 і 20.1.20 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу, а також статтями 32-34, пунктом 3, пунктом 5 частини першої, частиною другою статті 35, статтями 36-37, пунктом 2 частини першої, частинами другою і третьою статті 38, статтями 42-46 Закону України «Про Національну поліцію».

Протокол від 03.06.2020 та пояснення від 03.06.2020 не відображають обставин фактичної реалізації пального, оскільки не ідентифікують товар, не містять інформації з посиланням на первинні чи інші документу про наявність відповідної марки пального у власності ФОП ОСОБА_1 на момент здійснення відповідного заходу, його фізичного зменшення, відповідних актів вимірювання обсягів пального, доказів оплати реалізовано товару тощо. Протокол вилучення речей та пояснення містять лише загальні фрази про реалізацію пального в кількості 4,5 л по ціні 17 грн/л на загальну суму 76,50 грн. У цих документах навіть не зазначено про тип пального.

Крім того, наведені вище положення статті 15 Закону дозволяють реалізацію пального у споживчій тарі до 5 л без наявності відповідної ліцензії. У спірному випадку з наявних матеріалів не вбачається, що відпуск пального проводився чи-то з паливороздавальної колонки чи з будь-якого іншого резервуару (ємкості), а не у споживчій тарі, як зазначає представник позивача у позові. Однозначного висновку протокол та пояснення від 03.06.2020 не дають можливості зробити.

При цьому письмові пояснення самого підприємця не можуть вважатися достатньою підставою для висновку про реалізацію пального без ліцензії, оскільки такі не ґрунтуються на будь-яких письмових доказах. Крім того у таких поясненнях, підприємець вказує про реалізацію ним особисто пального, а у судовому засіданні представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 не був присутній під час описаних подій, приїхав на місце за викликом працівника; після складання протоколу вилучення речей йому було запропоновано підписати пояснення, які він беззастережно підписав під впливом розмов, що все вилучене майно може бути конфісковане.

Щодо наявності взагалі підстав для проведення такого заходу, який здійснювався за адресою: місто Тернопіль, вулиця Галицька, 38 , який не був фактичною перевіркою, яка передбачена ПК України, то представник відповідача вказала, що це були оперативні дії працівників податкової міліції спільно з працівниками Управління Служби безпеки України у Тернопільській області. Правові підстави їх проведення представник ГУ ДПС у Тернопільській області не змогла назвати. Разом з тим, на думку суду, такі обставини не є предметом доказування у цій справі, незважаючи на зауваження представника позивача на ці обставини при наданні пояснень, оскільки позивач не був позбавлений права їх оскаржити у встановленому законом порядку у разі незгоди з відповідними діями працівників ГУ ДФС у Тернопільській області.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи, а також норм діючого законодавства, суд приходить до переконливого висновку про те, що відповідачем не представлено належних доказів здійснення позивачем роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії.

Крім того, судом встановлено, що о/у ГУ ДФС у Тернопільській області складено 30.06.2020 протокол №14 про адміністративне правопорушення за цими ж обставинами (а.с.53-54).

За результатами розгляду матеріалів, які надійшли із ГУ ДФС у Тернопільській області відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.07.2020 у справі №607/10842/20, що набрала законної сили 03.08.2020, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.10-13). При цьому, суд прийшов до відповідного висновку з огляду на те, що докази вини ОСОБА_3 у здійсненні ним господарської діяльності з роздрібної торгівлі дизельним пальним не є переконливими і достатніми, не відповідають фактичним обставинам справи. Вказане породжує об`єктивний сумнів у відповідності фактичним обставинам справи даних, викладених у протоколі про адміністративне порушення.

Тобто і у справі про вчинення адміністративного правопорушення закрито провадження через відсутність встановленого факту адміністративного правопорушення, яке за складом ідентичне податковому правопорушенню.

За таких обставин, оскільки факт здійснення роздрібної торгівлі пальним ФОП ОСОБА_1 без наявності ліцензії не доведений відповідачем, тому правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу відсутні.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на міру відповідальності (розмір штрафу), яку визначив податковий орган.

Відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 19.06.2020 та розрахунку штрафних санкцій до нього (а.с.8-9), відповідач визначив розмір штрафу на підставі абзацу 22 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Частиною першою статті 17 Закону визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, розмір яких визначений у частині другій цієї статті.

Зокрема, редакція абзацу 22 частини 2 статті 17 Закону, чинна на день прийняття податкового повідомлення-рішення від 19.06.2020, була викладена таким чином: фінансові санкції застосовуються у разі:

«надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на зберігання пального, отриманої відповідно до абзацу другого частини сорок першої статті 15 цього Закону, - 500 000 гривень».

Положення частини сорок першої статті 15 цього Закону викладені вище, суд ще раз їх наведене.

У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта (частина 41 статті 15 Закону).

Мова йде про перелік документів, які надаються для отримання ліцензії на право зберігання пального.

У цій справі позивач не отримував ліцензію на зберігання пального відповідно до абзацу другого частини сорок першої статті 15 цього Закону.

Позивач має ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), яка видана його відповідно до частини 43 статті 15 Закону (наведена вище), на що особливу увагу звертав представник відповідача у судовому засіданні та пояснювала, що законодавець передбачив різні види ліцензій: окрема на зберігання пального та окрема на зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки. Перелік документів для отримання кожної з них різний.

Частина 41 статті 15 Закону, на яку відсилає абзац 22 частини 2 статті 17 Закону, стосується ліцензії на зберігання пального без додаткового обмеження (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки). Крім того, ця частина містить лише один абзац.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців, № 786-IX від 14.07.2020, (який набрав чинності з 08.08.2020), внесено зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», зокрема:

абзаци 22, 23 частини 2 статті 17 замінено двома абзацами такого змісту:

«неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень;

надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, - 500000 гривень».

З наведено вбачається, що відповідальність за реалізацію пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону у розмірі 500000 гривень може бути застосована лише з 08.08.2020, коли відповідна норма була приведена у відповідність зі статтею 15 цього Закону.

Відповідно до підпункту 4.1.3 пункту 4.1 статті 4 ПУ України податкове законодавство України ґрунтується на принципі невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Для відповідальності за порушення податкового законодавства істотно важливим є правильна кваліфікація правопорушення, індивідуалізація покарання або стягнення, визначення відповідальності у відповідності до норми закони, реалізація застосованих до правопорушника заходів примусу лише у разі правомірності їх застосування.

На думку суду, відповідач крім того, що не довів факту реалізації пального, ще й неправильно кваліфікував правопорушення та визначив міру відповідальності.

Стосовно мотивації представника позивача про те, що контролюючий орган не мав права при винесенні оскаржуваного рішення застосовувати постанову Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.2003 «Про затвердження порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», то суд зазначає, що така не приведена у відповідність до діючої редакції Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (назва закону на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, не приведенні у відповідність положення пункту 5 Постанови №790, на які посилається відповідач та які визначають, що є підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій, серед яких, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

У спірному випадку підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є матеріали податкової міліції ГУ ДФС у Тернопільській області щодо перевірки суб`єкта господарювання в частині обігу пального.

Відтак, нормативні акти, які прийняті відповідно та на виконання Закону та які застосовує податковий орган, мають бути приведені у відповідність з діючою редакцією Закону. Такі обставини не впливають на остаточне прийняття рішення судом, оскільки факти наведені вище є достатніми для встановлення протиправності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальність, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Тернопільській області № від 19.06.2020, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 500000 грн за здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії, винесено відповідачем без дотримання вимог закону, а тому є наявними правові підстави для його скасування. Позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому такі підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів існування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не спростував мотивації позивача і не довів правомірності прийнятого рішення.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судовий збір у сумі 5000,00 грн, сплачений відповідно до квитанції від 08.12.2020 №0.0..1 (а.с.15).

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 19 червня 2020 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46021, ідентифікаційний код юридичної особи 43142763).

Повний текст рішення складено та підписано 15 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.