Справа № 160/9155/20
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2021 року Справа № 160/9155/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Соколянська сільська рада, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
1. 06.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про:
- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 22.01.2020 № 13-1079/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким ОСОБА_1 відмовлено у видачі дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.);
- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Соколянської сільської ради Буського району Львівської області за межами населених пунктів.
2. Ухвалою суду від 11.08.2020 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам справи встановлені строки на подання заяв по суті спору.
3. 04.09.2020 через систему «Електронний суд» та 07.09.2020 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позов.
4. 16.09.2020 через систему «Електронний суд» відповідач подав клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Соколянську сільську раду.
6. 02.11.2020 від Соколянської сільської ради надійшли пояснення із витребуваними судом доказами.
7. Оскаржуваний наказ позивач вважає протиправним, оскільки перелік підстав для відмови у наданні дозволу за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього є вичерпним, відмова надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав інших, ніж передбачено законом, а саме частиною сьомою статті 118 ЗК України, є неправомірною.
8. Зміст оскаржуваного наказу не дає змоги чітко встановити правову підставу для відмови у видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак, із врахуванням змісту статті 79-1 ЗК України та статей 50, 55 Закону України «Про землеустрій» можна дійти висновку, що відповідач вважає, що у разі бажання громадянина отримати безоплатно у власність земельну ділянку із державної або комунальної власності шляхом виділення її із земельної ділянки більшого розміру, в силу вимог статті 79-1 ЗК України та статей 50, 55 Закону України «Про землеустрій» передача такої ділянки можлива лише на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.
9. Позивач погоджується із тим, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними видами документації із землеустрою, та зазначає, що клопотання про надання дозволу на розробку саме проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачем вірно сформовано.
10. Безпосередньо обов`язок передачі громадянам земель державної та комунальної власності в порядку безоплатної приватизації на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки слідує із змісту статті 118 ЗК України.
11. Оскільки згідно вказаної норми земельна ділянка передається у власність громадян саме на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а жодних виключень вказана стаття не містить, звертаючись до відповідача з клопотанням у позивача не було підстав відступати від положень статті 118 ЗК України.
13. Згідно із статтею 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
14. З посиланням на частину п`яту та шосту статті 79-1 ЗК України позивач зазначив, що отримати бажану земельну ділянку у власність позивач матиме змогу тільки після розроблення та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення земельної ділянки.
15. Належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення саме проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
17. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом, якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач не навів підстав, які передбачені статтею 118 ЗК України.
18. Враховуючи те, що позивачем були подані достатні та належні документи, а відповідачем не наведено існування обставин, передбачених чинним законодавством, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, в даному випадку, у відповідача відсутні повноваження діяти на власний розсуд.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
19. Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначив, що відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути, зокрема невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та інші підстави передбачені цією статтею.
20. Твердження позивача про те, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної, ділянки для ведення особистого селянського господарства є формальною та суперечить нормам земельного законодавства є необґрунтованими.
21. Відмова є правомірною, ґрунтувалася на невідповідності місця розташування об`єкта (земельної ділянки) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
22. Земельна ділянка, яка пропонується позивачем до відведення, знаходиться на частині проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 513 «Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель» на виконання плану заходів, передбачених бюджетною програмою за КПКВК 2803030 «Проведення земельної реформи».
23. Такі земельні ділянки можуть надаватися у користування (оренду) для сільськогосподарського використання на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за умови відповідності площі та лінійних розмірів земельних ділянок, параметрам визначених за результатами інвентаризації.
24. У випадку невідповідності цих розмірів та площ необхідно здійснити роботи по виготовленні документації із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки.
25. Згідно із статтею 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
26. У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
27. Згідно із статтею 14 Закону України «Про землеустрій» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у сфері землеустрою, належать, зокрема: здійснення землеустрою, у тому числі забезпечення проведення державної інвентаризації земель.
28. Також пунктом 7 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій може здійснюватися на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.
29. Формування земельних ділянок здійснюється:
- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
- шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом:
- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
31. Частиною п`ятою статті 79-1 ЗК України визначено випадки, коли формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
32. При цьому, частиною шостою статті 79-1 Кодексу передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
33. Серед видів документації із землеустрою відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» визначено зокрема: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.
34. У статті 50 згаданого Закону законодавцем чітко визначено у яких випадках складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, та у яких випадках органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування надаються дозволи на розроблення саме проектів землеустрою, зокрема у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
35. Положення частини 1 статті 123 ЗК України, які також регулюють випадки розроблення проектів землеустрою, але при наданні землі у користування, повністю кореспондуються з вищезгаданою статтею Закону України «Про землеустрій».
36. Так, статтею 123 ЗК України визначено, що рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
37. В даних спірних правовідносинах земельна ділянка є сформованою. Відтак, неможливо сформувати нову земельну ділянку шляхом розроблення саме проекту землеустрою із ділянки, яка є вже сформованою, без її поділу.
38. Згідно із статтею 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає, зокрема згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній)я
39. Тобто у разі якщо земельна ділянка сформована, органом виконавчої влади (в даних правовідносинах - Головним управлінням Держгеокадастру в області) надається дозвіл на поділ уже сформованого в результаті проведення інвентаризації земельного масиву на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
40. При цьому, на законодавчому рівні визначено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є зовсім іншим видом документації, як проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, та законодавчо визначені підстави розробки проекту землеустрою є зовсім іншими, ніж при розробленні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
41. Аналіз зазначених норм земельного законодавства, дає підстави дійти висновку, що для передачі проінвентаризованих земель у власність необхідно поділити земельну ділянку на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
43. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 823/1179/17, від 03.10.2019 у справі № 823/1172/17, ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2015 у справі № 876/3150/15, постановах Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 у справах № 813/6119/15, № 813/6116/15, № 813/6118/15, № 813/6117/15.
44. Правомірність відмови відповідача також підтверджується нормами частини десятої, одинадцятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктом 114 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, які передбачають випадки, при яких державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, а саме у разі:
- поділу чи об`єднання земельних ділянок:
- якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;
- ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
45. Тобто, законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки.
ІV. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ
48. Земельні ділянки обліковуються за громадянами згідно погосподарських книг сільської ради. При цьому громадянам, які не звільнені від сплати земельного податку, нараховується земельний податок за земельні ділянки.
V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
49. Представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 12.12.2019:
- повідомляю, що ОСОБА_1 раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно статей 116, 118 ЗК України не використав.
50. До клопотання від 12.12.2019 заявником додано:
- графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки;
- копію документа, що посвідчує особу гр. ОСОБА_1 ;
- копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів (реєстраційного номеру облікової картки платника податків) гр. ОСОБА_1 ;
- копію посвідчення учасника бойових дій та довідки про безпосередню участь особи в антитерористичні операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на ім`я ОСОБА_1 ;
- нотаріально засвідчену копію довіреності від 20.03.2019;
- копію документа, що посвідчує особу представника за довіреністю гр. ОСОБА_2 ;
- копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів (реєстраційного номеру облікової картки платника податків) представнику за довіреністю гр. ОСОБА_2 .
51. За результатами розгляду клопотання від 12.12.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області прийнято наказ від 22.01.2020 № 13-1079/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»:
52. Згідно із наданою позивачем Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, сформованою станом на 30.07.2020:
- цільове призначення: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам);
- категорія земель: землі сільськогосподарського призначення;
- вид використання: державна власність;
- площа земельної ділянки: 32.0214;
- місце розташування: Львівська область, Буський район, Соколянська сільська рада.
54. До матеріалів справи долучені копії рішень виконкому № 3 від 14.11.1996, № 9 від 13.03.1997, копії аркушів погосподарських книг сільської ради.
VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
55. Відповідно до частини першої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.
56. Категорії земель України мають особливий правовий режим (частина друга статті 18 ЗК України).
57. Частиною першою статті 19 ЗК України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:
а) землі сільськогосподарського призначенням;
б) землі житлової та громадської забудови;
в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначенням;
г) землі оздоровчого призначенням;
ґ) землі рекреаційного призначенням;
д) землі історико-культурного призначенням;
е) землі лісогосподарського призначенням;
є) землі водного фонду;
ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначенням.
58. Згідно із частиною другою статті 19 ЗК України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
59. Порядок встановлення та зміни цільового призначенням земельних ділянок врегулювано статтею 20 ЗК України.
60. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначенням земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (частина перша статті 20 ЗК України).
61. Зміна цільового призначенням земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина друга статті 20 ЗК України).
62. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначенням та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою (абзац перший частини п`ятої статті 20 ЗК України).
63. Земельні ділянки сільськогосподарського призначенням використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу (абзац другий частини п`ятої статті 20 ЗК України).
64. Відповідно до статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначенням визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
65. До земель сільськогосподарського призначенням, згідно із частиною другою статті 22 ЗК України, належать:
а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);
б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
66. Згідно із пунктом «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначенням передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
67. Пріоритетність земель сільськогосподарського призначенням встановлена статтею 23 ЗК України:
- землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання;
- визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру.
68. Відповідно до частини другої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
69. Частиною першою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
70. Згідно із частиною другою статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється:
- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
- шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
71. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частина третя статті 79-1 ЗК України).
72. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина четверта статті 79-1 ЗК України).
73. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина п`ята статті 79-1 ЗК України).
74. Відповідно до частини шостої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
75. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (частина сьома статті 79-1 ЗК України).
76. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (частина дев`ята статті 79-1 ЗК України).
77. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (частина десята статті 79-1 ЗК України).
78. Згідно із частиною тринадцятою статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:
- поділу або об`єднання земельних ділянок;
- скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;
- якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
79. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
80. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
81. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).
82. Згідно із пунктом «в» частиною третьою статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
83. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта статті 116 ЗК України).
84. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п`ята статті 116 ЗК України).
85. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.
86. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина перша статті 118 ЗК України).
87. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель (частина четверта статті 118 ЗК України).
88. Відповідно до частини шостої статті 188 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
89. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
90. Органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
91. Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
92. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
93. Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
VІІ. ОЦІНКА СУДУ
94. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що земельні відносини як суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею врегульовані Земельним кодексом України.
95. Усі землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, які мають особливий правовий режим.
96. Однією з таких категорій за цільовим призначенням є землі сільськогосподарського призначення.
97. Одночасно частиною другою статті 19 ЗК України встановлено, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
98. У розглянутому спорі позивач звернувся до територіального органу Держгеокадастру із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.
101. Згідно із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.07.2020 у справі № 802/1447/17-а, від 04.05.2020 у справі № 802/1539/17-а, згідно із частиною п`ятою статті 20 ЗК України земельні ділянки для особистого селянського господарства є не окремою категорією цільового призначення земель, а лише видом використання земель в межах цільового призначення.
102. Таким чином, у розглянутому випадку не йдеться про надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.
103. Вирішальним у заявленому спорі є визначення чи є правильним та достатнім подання заявником клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з метою реалізації права на одержання у власність частини раніше сформованої земельної ділянки.
104. Надаючи оцінку доводам сторін щодо особливостей процедури оформлення земельної ділянки у разі бажання заявника одержати у власність частину вже сформованої земельної ділянки, суд виходить із того, що відповідно до частини шостої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
105. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
106. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
107. Підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
108. Крім того, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
109. Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
110. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а не з технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, що суперечить вимогам частини шостої статті 79-1 ЗК України, відповідач правильно відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
111. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 823/1179/17, від 18.06.2020 у справі № 823/1170/17, від 14.12.2020 у справі № 823/1171/17.
112. Надаючи оцінку доводам відповідача, що запитувана земельна ділянка знаходиться у користуванні фізичних осіб, суд враховує, що Конституційний Суд України в рішенні 5-рп/2005 від 22.09.2005 зазначив, що згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалась можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з не переоформленням правового титулу.
113. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
114. Крім того, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п`ята статті 116 ЗК України).
115. Таким чином, гарантуючи право на одержання земельної ділянки у власність відповідач має забезпечувати і право користування землею інших користувачів.
116. Суд зазначає, що із врахуванням відсутності у відповідному реєстрі зареєстрованих похідних речових прав на земельні ділянки, віднесення сформованої ділянки до земель запасу, відсутності ідентифікування користувачів та підтвердження припинення прав користування земельними ділянками, матеріалами справи беззаперечно не підтверджуються наявність або відсутність прав користування на запитувану земельну ділянку інших осіб.
VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
117. З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.
118. Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд, -
120. Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.
Суддя І.О. Верба