Справа № 523/15691/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 523/15691/19
Головуючий в 1 інстанції: Бабаков В.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого суддіКравченка К.В.,
суддіСкрипченко В.О.,
суддіВербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 07 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2019 року до Суворовського районного суду м.Одеси надійшов позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (надалі відповідач), в якому просив: скасувати постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності №366/17 від 08.08.2017р., №320/17 від 25.07.2017р., №103/17 від 10.03.2017р..

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07 жовтня 2020 року адміністративні позови задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 10.02.2021 року.

Учасники справи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення повісток на офіційні електронні адреси 02.02.2021 року та 03.02.2021 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає, оскільки суд першої на стадії відкриття провадження та в ході розгляду справи допустив ряд процесуальних порушень, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вже зазначено вище, даний позов був поданий 09 жовтня 2019 року і предметом його є оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності від 08.08.2017р., 25.07.2017р. та від 10.03.2017р..

Відповідно до вимог ч1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Так, приписами частини 2 цієї статті визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З вищевикладеного вбачається, що законодавцем встановлено 10-денний строк звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, який обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Як зазначає сам позивач у позовній заяві, про спірні постанови він дізнався в березні та серпні 2017 року, і навіть сплатив по ним суми штрафів.

Отже, строк звернення до суду з позовом про скасування вказаних постанов сплинув ще у 2017 році.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Однак позивач цього обов`язку не виконав, відповідної заяви про поновлення строку звернення до суду з таким позовом не долучив, і в позовній заяві питання про поновлення такого строку не ставив перед судом.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд першої інстанції до відкриття провадження у справі повинен був перевірити дотримання позивачем ч.6 ст.161 КАС України та прийняти рішення про залишення позову без руху, і у випадку надання позивачем клопотання про поновлення строку звернення повинен був вирішити це питання.

Однак суд першої інстанції, не зважаючи на пропуск позивачем строку звернення до суду та на неподання позивачем зави про поновлення цього строку, ухвалою від 17.10.2019р. відкрив провадження у даній справі.

Більш того, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що наявна у справі позовна заява не підписана позивачем, що відповідно до п.3 ч.4 ст.169 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст.123 КАС).

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС).

Отже, наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду можуть бути застосовані судом на будь-якій стадії судового розгляді навіть після визнання судом поважними причин пропуску строку звернення поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач подав 15.11.2019р. заяву про залишення позовної заяви без розгляду з причин пропуску звернення до суду з цим позовом (а.с.116-119), однак суд першої інстанції дану заву по суті не вирішив.

10 серпня 2020 року позивач надав клопотання про поновлення строку звернення до суду, посилаючись на неотримання нам спірних постанов з мокрими печатками від відповідача, а також на те, що у період до 29.07.2019р. розглядався судом його аналогічний позов, який було залишено без розгляду,оскільки позивач є іноземцем і виїжджав до своєї країни, а тому мав поважні причини неявки до суду.

По даній заяві суд першої інстанції не прийняв процесуального рішення про її задоволення чи відмову у задоволенні такої заяви і лише в мотивувальній частині оскарженого рішення суд першої інстанції вказав про необхідність поновлення позивачу строку звернення до суду, пославшись на те, що в провадженні суду перебувала справа 523/9826/17 за аналогічним позовом, який був залишений без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача, і позивач є іноземцем і змушений часто покидати територію України.

Колегія суддів не погоджується як з процесуальним способом вирішення судом першої інтонації питання про поновлення позивачу строку звернення до суду, так і з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для такого поновлення.

Колегія суддів вважає, що сам факт того, що на розгляді суду перебувала справа 523/9826/17 з аналогічними позовними вимогами, по якій прийнято рішення про залишення позову без розгляду, не є підставою для поновлення строку, адже свідчить про зворотне позивач неналежним чином реалізовував свої процесуальні права у вказаній справі, що мало наслідком залишення його позову без розгляду.

Також не може вважатися такою поважною причиною і статус позивача, як іноземця, і його часті виїзди за межі території України, оскільки відповідно до ст.8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, статус позивача як іноземця не надає йому жодних переваг чи привілеїв, у тому числі і в частині дотримання строків звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не зазначено об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від його волевиявлення або пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили його можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, невірне вирішення судом першої інстанції питання про дотримання позивачами строку звернення до суду є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та залишення без розгляду позовів про скасування спірних постанов.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів виходить з того, що дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.98 року, заява N 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Що стосується факту наявності у справі позовної заяви, яка не підписана позивачем, то колегія суддів зазначає, що повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення наведені у статті 315 КАС України є вичерпними і не надають апеляційному суду права скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям того рішення, яке мав би прийняти суд першої інстанції в цьому випадку, тобто повернути позовну заяву п.3 ч.4 ст.169 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стало підставою для неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а позов залишити без розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.319, ст.321, ст.322, ст.325, 272 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 07 жовтня 2020 року - скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Скрипченко В.О. Вербицька Н. В.