Справа № 817/3431/14
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 817/3431/14 пров. № А/857/14015/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Пильо І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 817/3431/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

суддя в 1-й інстанції Щербаков В. В.,

час ухвалення рішення 28.09.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 28.09.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просив визнати незаконним його звільнення з податкової міліції та посади заступника начальника управління начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області; скасувати наказ голови Комісії з реорганізації Міндоходів України від 29 жовтня 2014 року №2174-о про звільнення з посади та податкової міліції полковника податкової міліції ОСОБА_1 заступника начальника управління начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області та поновити його на посаді заступника начальника управління начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

20 лютого 2015 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року з підстав порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У судовому засіданні 07 серпня 2019 року колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду задоволено клопотання Державної фіскальної служби України та протокольною ухвалою замінено в порядку процесуального правонаступництва відповідача у цій справі: Міністерство доходів і зборів України на його правонаступника Державну фіскальну службу України (далі відповідач, ДФС України).

Постановою Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, від 03 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Голови Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року № 2174-о Про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області з 30 жовтня 2014 року. Адміністративну справу №817/3431/14 у частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий судовий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Стягнуто з Головного управління ДФС у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2014 року по 03 червня 2020 року в сумі 381195,42 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року виправлено описку, вказано про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 428058,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині визначення суми стягнення, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального права та підлягає зміні, покликаючись на те, що судом першої інстанції при визначенні суми стягнення неправильно визначено коефіцієнт коригування згідно з п.10 Постанови №100. Зокрема, зазначає, що посадовий оклад позивача з 01 березня 2018 року збільшився у 3,57 рази (7890 грн/ 2210 грн), тому для обрахунку середнього заробітку за час, коли збільшилися посадові оклади, потрібно брати саме цей коефіцієнт. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача, що має бути взята за основу для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у періоді з 30 жовтня 2014 по 28 лютого 2018 року становить 273,48 грн (11486,26/42), а з 01 березня 2018 по 03 вересня 2018 року 976,32 грн (273,48*3,57). Кількість робочих днів вимушеного прогулу позивача за період з 30 жовтня 2014 по 28 лютого 2018 року складає 835, а за період з 01 березня 2018 по 03 вересня 2018 126. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 30 жовтня 2014 по 03 вересня 2018 року становить 351372,12 грн ((835*273,48)+(126*976,32)), оскільки після збільшення посадових окладів суд коефіцієнт коригування застосував по відношенню до грошового забезпечення в цілому, а не до посадових окладів. Також покликається на те, що за період з 04 вересня 2018 по 30 червня 2020 року при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не врахував коефіцієнт підвищення посадових окладів. Просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з Головного управління ДФС у Рівненській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 773992,79 грн.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції у вказаній частині неправильними та необґрунтованими. Просить оскаржуване рішення суду змінити в частині суми стягнення.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без його участі за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом вище, постановою Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, від 03 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Голови Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року № 2174-о Про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області з 30 жовтня 2014 року.

Адміністративну справу №817/3431/14 у частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий судовий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду.

Задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2014 року по 03 червня 2020 року, суд першої інстанції розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 30 жовтня 2014 по 03 вересня 2018 року провів виходячи з положень Порядку №100, при цьому за період, коли збільшився посадовий оклад, застосував коефіцієнт підвищення (2,36) по відношенню до грошового забезпечення в цілому. За період з 04 вересня 2018 по 03 червня 2020 року суд визначив розмір середнього заробітку, виходячи з Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Мінфіну України від 17 липня 2018 року № 616, оскільки вважав його спеціальним у пріоритетності застосування у спірних правовідносинах.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кодекс законів про працю України (КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частина друга статті 235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначений у Порядку про обчислення заробітної плати N 100, який, на думку колегії суддів, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню до усього періоду вимушеного прогулу.

Так, згідно з пунктом 5 Порядку N 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Також згідно з пунктом 10 Порядку N 100, зокрема, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV Порядку N 100 визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Вказана правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №804/8042/17.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, час вимушеного прогулу позивача становить з 30 жовтня 2014 року часу поновлення позивача на посаді згідно з рішенням суду, по 03 червня 2020 року дня прийняття рішення Верховним Судом про поновлення позивача на посаді.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ГУ ДФС у Рівненській області про грошове забезпечення заступника начальника управління начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення останнього на дату звільнення складало 5743,13 та складалося з наступного: посадовий оклад - 2210 грн., оклад за військовим або спеціальним званням - 135 грн., надбавка за вислугу 35%, що в грошовому виразі - 870,75 грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 331,50 грн., надбавка за високі досягнення - 1582,88 грн., щомісячна премія - 663 грн.

Крім того, згідно з наявною в матеріалах справи довідкою ГУ ДФС у Рівненській області від 24 січня 2020 року №30/ФОП/17-00-05 про грошове забезпечення заступника начальника управління податкової міліції начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області середньомісячне грошове забезпечення станом на 01 березня 2018 року складало 13586,50 грн. та складалося з наступного: посадовий оклад 7890 грн., оклад за військовим або спеціальним званням 1480 грн., надбавка за вислугу років 45%, що в грошовому виразі 4216,50 грн.

Враховуючи положення Порядку №100 та відомості щодо заробітку позивача за серпень-вересень місяці 2014 року останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням (5743,13+5743,13), кількість робочих днів- 42, тому середньоденна заробітна плата позивача становить 273,48 грн (11486,26 грн : 42р.д.).

Як вбачається з матеріалів справи, період вимушеного прогулу з обрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 273,48 грн складає з 30 жовтня 2014 року по 28 лютого 2018 року, і згідно з листів Мінсоцполітики про Норми тривалості робочого часу на 2014 р., 2015 р., 2016 р., 2017 р. та січень- лютий 2018 р. кількість робочих днів вимушеного прогулу за цей період становить 835.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 30 жовтня 2014 року по 28 лютого 2018 року, який підлягає стягненню становить 228355,80 грн (273,48 грн х 835 р.д.).

Крім того, судом першої інстанції правильно зазначено, що з 01 березня 2018 року відбулося зростання грошового забезпечення за посадою, на якій працював позивач. Посадовий оклад начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області станом на 01 березня 2018 року збільшився порівняно з посадовим окладом начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області, яку займав позивач, в 3,57 рази (7890 грн : 2210 грн. = 3,57). Отже, середня заробітна плата з 01 березня 2018 року підлягає коригуванню на коефіцієнт - 3,57, враховуючи положення п.10 Порядку № 100.

Аналогічна правова позиція про коригування на коефіцієнт підвищення саме посадових окладів, а не грошового забезпечення в цілому, зазначена Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №804/8042/17.

Тому колегія суддів вважає доводи апелянта в частині застосування коефіцієнта коригування підвищення на 3,57 підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції в частині визначення коефіцієнта коригування виходячи з грошового забезпечення в цілому, а не зі співвідношення збільшення посадових окладів.

Також щодо періоду застосування судом першої інстанції Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Мінфіну України від 17 липня 2018 року №616 та відповідно визначення середньоденної заробітної плати згідно з його положеннями, то колегія суддів з таким висновком не погоджується і вважає, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає Постанова №100 Кабінету Міністрів України про затвердження Порядку про обчислення заробітної плати.

Таким чином, за період з 01 березня 2018 року по 03 червня 2020 року (згідно з листів Мінсоцполітики про Норми тривалості робочого часу на 2018 р., 2019 р., січень- червень 2020 р.) час вимушеного прогулу становить 565 робочих днів, середньоденний заробіток з врахуванням коефіцієнта підвищення становить 976,32 грн (273,48 х 3,57), а тому середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який необхідно стягнути з відповідача, за період з 01 березня 2018 року по 03 червня 2020 року становить 551620,80 грн (976,32 грн х 565 р.д.).

Аналізуючи наведені вище правові норми та враховуючи встановлені фактичні обставини справи, а також необхідність для повного захисту порушеного права позивача про вихід за межі доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 30 жовтня 2014 року по 03 червня 2020 року, який необхідно стягнути з відповідача на його користь, складає 779976,60 грн.

Крім того, відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі №2340/3023/18, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи позивача, на думку колегії суддів, є підставними та спростовують висновки суду першої інстанції в частині їх задоволення з наведених вище мотивів.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до положень ст.371 КАС України рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 817/3431/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 779976 (сімсот сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) грн 60 коп. без врахування обов`язкових до сплати платежів.

Рішення суду в частині присудження виплати ОСОБА_1 заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць виконується негайно.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 15 лютого 2021 року.