Справа № 480/6170/20
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року Справа № 480/6170/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

представника відповідача - Русака Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6170/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Сумській області, викладену у листі від 06.08.2020р. № 1800-0302-8/37039, у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській областв призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. «е», ст. 55 ЗУ « Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 20.08.1991 р. вона працює на посаді вихователя в різних навчальних закладах. В даний час позивач працює в філії «Олександрівський навчально - виховний комплекс: загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад ім.О.О.Коробенкова», Буринської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1 імені В.М.Кравченка Буринської міської ради, Сумської області. Як вказує позивач, станом на 16.09.2020р. її трудовий спеціальний стаж становить 27 років 4 місяці та 19 днів.

01.07.2020 р. ОСОБА_1 звернулась із заявою та відповідними документами до відповідача з метою призначення пенсії за вислугою років, як працівнику освіти.

Листом від 06.08.2020р. № 1800-0302-8/37039 позивачу надали відповідь, що її спеціальний стаж складає 21 рік 5 місяців 9 днів (захований по 11.10.2017р.). А відповідно до п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», із врахуванням змін, прав на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

У листі зазначено, що оскільки ОСОБА_1 не має необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців, то право на пенсію за вислугою років відсутнє.

Позивач вважає відмову відповідача у призначенні пенсії необгрунтованою, такою що порушує її законне право на призначення та отримання пенсії за вислугу років.

Позивач просить суд врахувати, що відповідач посилається на п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», які визначають, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Однак, позивач звертає увагу суду на те, що положення статті 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законами України від 02.03.2015 р. N 213-УІІІ, від 24.12.2015 р. N 911- VIII, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 р. N2-0/2019.

Так, позивач просить врахувати, що Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив, що згідно зі статтею 55 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911 право на пенсію за вислугу років мали, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, н е з а л е ж н о в і д в і к у.

При цьому, змінами, внесеними Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону N 1788. Законом №911 встановлено раніше н е п е р е д б а ч ен и й законодавством в і к виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме, 55 р о к і в - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт "е" статті 55 Закону №1788) за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Тому Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону №1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім цього, позивач вказує, що відповідачем неправомірно не зараховано до спеціального трудового стажу час перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до 3- річного віку (2 роки 10 місяців 23дні) період з 01.10.1992р. по 23.08.1995р.

Позивач звертає увагу суду на те, що відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю (ч. 2 ст. 181 Кодексу законів про працю України № 322-VIII від 10.12.1971 р.).

Таким чином, на переконання позивача, н а м о м е н т з в е р н е н н я за призначенням пенсії - 01.07.2020р., вона мала право на пенсію за вислугу років на підставі п. е) ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до внесення змін Законом від 02.03.2015 р. №213- VIII, та від 24.12.2015 р. №911-VIII, а саме - право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до листа від 06.08.2020р. № 1800-0302-8/37039 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області самостійно зазначено що стаж позивача станом на 11.10.2017 року становить 21 рік 5 місяців 9 днів.

При цьому, позивач вказує, що на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 01.07.2020 року про визначення права на призначення пенсії за вислугу років, стаж ОСОБА_1 становив більше ніж 25 років, а саме - 27 років 2 місяці та 4 дні. А відтак, позивач стверджує, що вона має право на призначення пенсію за вислугу років відповідно до пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою від 14.09.2020 було відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 14.12.2020р. відповідачу вдруге запропорновано надати відзив на позовну заявта надано строк для надання відзиву до 28.12.2020р.

21.12.2020р. відповідачем до суду надіслано відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає , що заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ухвали суду від 28.12.2020р. розгляд справи було призначено за прравилами спрощеного провадження з викликом сторін на 18.01.2021р.

В судове засідання 18.01.2021р. позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Доказів поважності неприбуття в судове засідання не надала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнає. Просив суд врахувати, Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області №2505 від 09.07.2020р. (а.с.96) позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу станом на 11.10.2017р. - 26 років 6 місяців. Відповідач у рішенні посилається на наявний спеціальний стаж станом на 11.10.2017р. - 21 рік 5 місяців 9 днів.

Стосовно посилань позивача на те, що їй не зараховано до спеціального трудового стажу період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.10.1992 по 23.08.1995 року, відповідач зазначає, що згідно зі ст. 181 КЗпП України відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати дійсно зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Разом з тим, відповідач просить суд врахувати, що як вбачається з трудової книжки позивача, період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною не відображено.

При цьому, в судовому засіданні представник відповідача також просив суд врахувати, що відповідач відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугою років вказував лише на відсутність необхідного трудового стажу і про те, що нею не досягнуто необхідного віку у вищезазначеному рішення ГУ ПФУ в Сумській області не йшлося. Отже, на переконання відповідача, посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 р. N2-0/209, який у своєму рішенні зазначив, що згідно зі статтею 55 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911 право на пенсію за вислугу років мали, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, н е з а л е ж н о в і д в і к у, є недоречним.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Як свідчить з матеріалів справи (копія трудової книжки) позивач - ОСОБА_1 з 20.08.1991 р. працює на посаді вихователя в різних навчальних закладах.

В даний час позивач працює в філії «Олександрівський навчально - виховний комплекс: загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад ім.О.О.Коробенкова», Буринської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1 імені В.М.Кравченка Буринської міської ради, Сумської області.

01.07.2020 р. позивач звернулась із заявою (а.с.6) та відповідними документами до відповідача з метою призначення їй пенсії за вислугою років, як працівнику освіти.

Листом від 06.08.2020р. № 1800-0302-8/37039 позивачу надали відповідь, що її спеціальний стаж складає 21 рік 5 місяців 9 днів (зарахований станом 11.10.2017р.), замість необхідних 26 років та 6 місяців.

У позовній заяві та під час розгляду справи було з`ясовано, що позивачу не було зараховано до її трудового спеціального стажу період перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до 3-річного віку (2 роки 10 місяців 23 дні) - період з 01.10.1992р. по 23.08.1995р.

Позивач вважає відмову викладену відповідачем у листі від 06.08.2020р. № 1800-0302-8/37039 безпідставною, оскільки станом на 16.09.2020р. її трудовий спеціальний стаж становить 27 років 4 місяці та 19 днів (з урахуванням стажу період перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до 3-річного віку (2 роки 10 місяців 23 дні) - період з 01.10.1992р. по 23.08.1995р.

Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії за вислугою років необгрунтованою, такою що порушує її законне право на призначення та отримання пенсії за вислугу років, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

У відповідності до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон - №1788) гарантовано право громадян на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Право окремих категорій громадян на пенсію за вислугу років визначено ст. 51 зазначеного Закону.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`передбачено, що особам, я к і н а д е н ь н а б р а н н я ч и н н о с т і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» м а ю т ь в и с л у г у років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статями 52,54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII пенсія за вислугу років п р и з н а ч а є т ь с я за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України « Про пенсійне забезпечення» .

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 02.03.2015 №213-VIII до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було внесено зміни, згідно з якими працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII до абзацу першого пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було внесено зміни, згідно з якими працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 01 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 01 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Суд встановив, що 01.07.2020р. позивач звернулася до ГУ ПФУ у Сумській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 06.08.2020р. №1800-0302-8/37039 (а.с.21) ГУ ПФУ у Сумській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти з посиланням на Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`передбачено, відповідно до якого пенсія за вислугою років призначається особам, я к і н а д е н ь н а б р а н н я ч и н н о с т і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають в и с л у г у років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статями 52,54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Так, у листі від від 06.08.2020р. №1800-0302-8/37039 (а.с.21) та у відповідному рішення №2505 від 090.07.2020р. відповідач вказує на відсутність у позивача необхідного стажу, який станом на 11.10.2017р. має складати 26 років 6 місяців (підтверджено наявний стаж лише 21 рік 5 місяців 9 днів).

За твердженнями відповідача, цього стажу недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.

Суд зазначає, що 04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №1-13/2018, згідно з яким вирішено: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911- VIII.

Визначено, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

На думку Конституційного Суду України положення Закону № 1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

У Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 04.06.2019 - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратили чинність в редакції законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та «;Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України 04.06.2019, позивач набула право на пенсію за вислугу років, але за умови наявного спеціальнорго стажу.

На момент звернення до ГУ ПФУ в Сумській області позивачці виповнилось повних 48 років.

При цьому, згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Однак, за умови, що н а д е н ь н а б р а н н я ч и н н о с т і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (станом на 11.10.2017р.) позивач матиме в и с л у г у років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статями 52,54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, а саме - 26 років 6 місяців.

З підстав відмови у призначенні пенсії за вислугою років викладених у листі відповідача та у вищезазначеному рішенні свідчить, що відповідач зарахував до стажу лише 21 рік 5 місяців 9 днів. У відзиві та у позовній заяві йдеться про те, що дло стажу не було зараховано до спеціального трудового стажу час перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до 3- річного віку (2 роки 10 місяців 23дні) період з 01.10.1992р. по 23.08.1995р.

Суд погоджується з твердженнями позивача відносно того, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю (ч. 2 ст. 181 Кодексу законів про працю України № 322-VIII від 10.12.1971 р.).

Відповідач зе змін надати пояснення якими саме доказами має бути підтиверджено факт перебування позивача у декретній відпустці. При цьому, суд бере до уваги записи трудової книжки (а.с.14) які свідчать про те, що стаж в період з 01.10.1992р. по 23.08.1995р. не переривався.

Отже, до спеціального трудового стажу ОСОБА_1 має бути вклбчено час перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до 3- річного віку (2 роки 10 місяців 23дні) період з 01.10.1992р. по 23.08.1995р.

Однак, навіть з за умови зарахування періоду перебування ОСОБА_1 у декретній відпустці по догляду за дитиною, а саме стажу - 2 роки 10 місяців 23 дні, та зу рахуванням стажу, який підтверддено відповідачем (21 рік 5 місяців 9 днів) у позивача відсутній необхідний стаж станом на 11.10.2017р., а саме - 26 років 6 місяців, який необхідний для призначення пенсії за вислугою років. Загальний стаж становить навіть менше 25 років.

При цьому, суд не приймає посилання позивача на те, що на момент її звернення за призначенням пенсії - 01.07.2020р., вона мала загальний стаж - більше ніж 25 років (27 років 2 місяці та 4 дні), а відтак має право на призначення пенсію за вислугу років відповідно до пунктом "є" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Така позиція суду базується на тему, що в даному випадку має значення наявність стажу у позивача станом не на 01.07.2020р., а станом на 11.10.2017р., і він має становити саме станом на 11.10.2017р. - не менше 26 років 6 місяців. Щодо розрахунку стажу станом на 01.07.2020р. (саме на цьому наполягає позивач), то згідно вимог законодавства (дата звернення з заявою до пенсійного фонду 01.07.2020р. охоплюється відповідним пероідом визначеним законодавством - з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року) має бути в наявності спеціальний стаж - не менше 28 років, про що йдеться в ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в якій визначено розмір спеціального стажу який надає право на пенсію за вислугою років.

Позивач не надала доказів наявності у неї стажу станом на 01.07.2020р. необхідних 28 років для призначення пенсії за вилугою років.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Разом з тим, на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач працювала на посаді вихователя в філії «Олександрівський навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад ім. О.О. Коробенкова» Буринської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1 ім. В.М. Кравченка Буринської міської ради Сумської області, що вбачається з її позовної заяви, а також підтверджується її заявою про призначення пенсії та трудовою книжкою.

Отже, при зверненні до відповідача за призначенням пенсії, позивачем не додержано умови щодо залишення роботи, яка дає право на цю пенсію, що виключає можливість призначення пенсії навіть при наявності необхідного стажу.

Позивач у своїй позовній заяві не наводить жодного доводу для незастосування до спірних правовідносин вищевказаної норми.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача на дату звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (01.07.2020р.) був відсутній визначений законом спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років, а відтак відповідач правомірно відмовив позивачу в призначенні такої пенсії.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи дослідженими судом доказами не підтверджено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого по справі судді, повний текст рішення складено 15.02.2021.

Суддя О.М. Кунець