Справа № 420/4508/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4508/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія" до Південного міжрегіонального Управління Укртрасбезпеки в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Буд Холдинг» про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 12.05.2020 р. № 196930, вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія", звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Південного міжрегіонального Управління Укртрасбезпеки в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Буд Холдинг», в якому просило:

-визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрасбезпеки в Одеській області про застосування до Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія" адміністративно - господарського штрафу №196930 від 12.05.2020 р.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

18.05.2020 р. позивач засобом поштового зв`язку отримав постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області № 196930 від 12.05.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до зазначеної Постанови, Позивачем допущено порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 16 с. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно- вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена постанова винесена на підставі Акта № 195269 від 12.03.2020, в якому зазначено про факт перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - було встановлено шляхом аналізу інформації, яка містилась у накладній на вантаж № 60 від 12.03.2020 наданої водієм.

19.02.2020 р. позивач уклав з ТОВ «Бух Холдинг» договір №13-02/20 оренди транспортного засобу.

Таким чином, на момент перевірки позивач не знаходився в статусі перевізника.

Позивач вважає постанову протиправною та такою, що належить до скасування, оскільки на момент перевірки позивач не знаходився в статусі перевізника.

(б) Позиція Відповідача

24.07.2020 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнавав, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідачем було виконано всі вимоги передбачені законодавством, з огляду на що, визнання його дії протиправними як по складенню матеріалів контролю так і застосуванню штрафу є безпідставним. Також відповідачем зазначено, що всі надані позивачем договори оренди на транспортні засоби є способом спрямованим на ухилення від сплати штрафних санкцій за постановами відповідача в спосіб введення суду в оману.

Представник відповідача зазначив, що на розгляд справи по застосуванню оскаржуваної постанови позивач викликався відповідачем завчасно.

(в) Відповідь на відзив

17.11.2020 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що усі наведені пояснення відповідача є лише припущення, не підкріпленні жодними доказами та доводами, відповідач не вправі надавати оцінку господарським договорам позивача, тим самим втручатись в господарську діяльність останнього.

ІІІ. Процедура та рух справи

09.06.2020 р. суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

27.07.2020 р. суд, ухвалою здійснив перехід зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження та призначив судове засідання.

08.10.2020 р. провадження у справі зупинено на підставі ч.2 п.1 ст.236 КАС України у зв`язку з захворюванням представника позивача.

18.11.2020 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання поновлено провадження у справі, залучено у якості третьої особи ТОВ «Буд Холдинг» за замінено Управління Укртрасбезпеки в Одеській області в особі Державної служби України з безпеки на транспорті на Південного міжрегіонального Управління Укртрасбезпеки в особі Державної служби України з безпеки на транспорті та відповідно до ч.6 ст.48 КАС України розпочато розгляд справи спочатку.

16.12.2020 р. суд ухвалою занесеною до протоколу судового засідання відмовив представнику позивача у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції поза межами суду, оскільки у відповідача відсутня технічна можливість, закрив підготовче провадження та продовжив розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

Відповідно до статуту та відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, ТОВ «Інвестиційно транспортна компанія» здійснює наступні види діяльності: код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів: код КВЕД 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування: код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту: код КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна: код КВЕД 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів (основний).

Серед визначення видів діяльності Позивача відсутні послуги з перевезення вантажу. Позивач не є перевізником та не здійснював перевезення вантажу про який йдеться в Акті.

19.02.2020 р. позивач уклав з ТОВ «Бух Холдинг» договір №13-02/20 оренди транспортного засобу.

Предметом даного договору є передачу в оренду транспортного засобу МАN RGХ 18.400 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепу марки SCHMITZ МОДЕЛЬ SKI 24 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Зазначений транспортний засіб та напівпричіп у лютому та березні 2020 року передавався позивачем ТОВ «Буд Холдинг» згідно Акта приймання-передачі № 01 від 19.02.2020, Акта приймання-передачі № 02 від 21.02.2020. Акта приймання-передачі № 03 від 02.03.2020.

Окрім того, даний транспортний засіб та напівпричіп також передавався в оренду ТОВ «Буд Холдинг» відповідно до Договору № 08-10/19 від 17.10.2019.

Факт передачі транспортного засобу МАN RGХ 18.400 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепу марки SCHMITZ МОДЕЛЬ SKI 24 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 підтверджується наступними документами:

1. Копія акта надання послуг № 24 від 21.02.2020 року.

2. Копія податкової накладної № 11 від 21.02.2020 року.

3. Копія акта надання послуг № 36 від 20.03.2020 року.

4. Копія податкової накладної № 11 від 20.03.2020 року.

5. Копія акта надання послуг № 60 від 31.03.2020 року.

6. Копія податкової накладної № 31 від 31.03.2020 року.

12.03.2020 р. посадові особи відповідача здійснили перевірку зазначеного транспортного засобу, та за результатами перевірки склали акти: №195269.

В Акті № 195269 від 12.03.2020, зазначено про факт перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - було встановлено шляхом аналізу інформації, яка містилась у накладній на вантаж № 60 від 12.03.2020 наданої водієм.

18.05.2020 р. відповідач на підставі акту прийняв постанову № 196930 від 12.05.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача у розмірі 34000,00 грн.

Відповідно до зазначеної Постанови, Позивачем допущено порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 16 с. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно- вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

V. Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За приписами частини 3 статті 6 Закону №2344-III, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Додатком №1 до постанови КМУ від 26.06.15 р. №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Уктрансбезпеки» затверджений «Перелік територіальних органів Укртрасбезпеки які ліквідуються Додатком №3 до вищевказаної постанови, затверджено Перелік територіальних органів Укктрасбезпеки, які утворюються, серед яких Управління Укртрасбезпеки в Одеській області».

Розділом 2 Наказу Державної Служби України з безпеки на транспорті від 09.09.2020 р. №340 «Про упорядкування структури Укртрасбезпеки» реорганізовано шляхом злиття Управління Укртрасбезпеки в Одеській області, Управління Укртрасбезпеки у Миколаївській області та Чорноморське міжрегіональне управління Укртрасбезпеки в Південне міжрегіональне Управління Укртрасбезпеки.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344-III, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Частиною 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону №2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги").

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Відповідно до п. 16 цієї Постанови, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30.

Згідно з п. 3 цих Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. (далі - Порядок №879).

Відповідно до пп. 4 п. 2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з абз. 1 п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Таким чином, обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів покладено саме на перевізника.

Згідно з ст. 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію (ст. 33 Закону №2344-III).

Відповідно до абзаців 14, 15, 16 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу.

Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у поставові від 09.08.2019 справа №806/1450/16 (адміністративне провадження №К/9901/22072/18), який в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковим для врахування, а саме: "Оскільки, вказаний транспортний засіб у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користуванні іншій особі, тому позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III".

Суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що 19.02.2020 р. позивач уклав з ТОВ «Бух Холдинг» договір №13-02/20 оренди транспортного засобу.

Предметом даного договору є передачу в оренду транспортного засобу МАN RGХ 18.400 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепу марки SCHMITZ МОДЕЛЬ SKI 24 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Зазначений транспортний засіб та напівпричіп у лютому та березні 2020 року передавався позивачем ТОВ «Буд Холдинг» згідно Акта приймання-передачі № 01 від 19.02.2020, Акта приймання-передачі № 02 від 21.02.2020. Акта приймання-передачі № 03 від 02.03.2020.

Окрім того, даний транспортний засіб та напівпричіп також передавався в оренду ТОВ «Буд Холдинг» відповідно до Договору № 08-10/19 від 17.10.2019.

Факт передачі транспортного засобу МАN RGХ 18.400 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепу марки SCHMITZ МОДЕЛЬ SKI 24 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 підтверджується наступними документами: копія акта надання послуг № 24 від 21.02.2020 року; копія податкової накладної № 11 від 21.02.2020 року; копія акта надання послуг № 36 від 20.03.2020 року; копія податкової накладної № 11 від 20.03.2020 року; копія акта надання послуг № 60 від 31.03.2020 року; копія податкової накладної № 31 від 31.03.2020 року.

Таким чином, на час складання акта перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом зазначений вище транспортний засіб переданий позивачем в оренду у ТОВ «Буд Холдинг», а тому позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем №196930 від 12.05.2020 р. про застосування до відповідача адміністративно-господарського штрафу необґрунтовано, без врахування всіх обставин у справі, а тому така постанова є протиправною та такою, що належить до скасування.

VI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2102,00 грн. платіжне доручення №381 від 03.06.2020 р.

З урахуванням задоволення позовної заяви, суд дійшов висновку, що сума судового збору у розмірі 2102,00 грн. належить стягненню на користь позивача з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Суд встановив, що між позивачем (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Алгіз» укладено договір про надання правової допомоги 402/09-19 від 19.09.2019 р.

20.05.2020 р. між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Алгіз» підписано додаткову угоду №3/05-2020 до договору про надання правової допомоги №402/09-19.

В ч.2 додаткової угоди зазначено, що розмір гонорару за надання правової допомоги складає 10 000,00 грн.

11.12.2020 р. між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Алгіз» підписано акт виконаних робіт №000028 від 11.12.2020 р.

Оплата підтверджена платіжним дорученням №468 від 14.12.2020 р. у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що належать сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Відповідно до ч. 3 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п. 1, 2, 6 ч. 1, 2 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які належать розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Частиною 7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд, на підставі вищезазначеного, а також розглянувши додані докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, їх співмірність із складністю справи, обсягом наданих до суду та досліджених матеріалів а також обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим адвокатом на підготовку процесуальних документів та прийняття участі у судових засіданнях, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача та стягнення з Державна служба України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрасбезпеки в Одеській області про застосування до Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія" адміністративно - господарського штрафу №196930 від 12.05.2020 р.

3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія" (вул. Тираспольська, 27/29, каб. 404, м. Одеса, 65020, ідентифікаційний код 38573074) судові витрати: судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві),00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч),00 грн.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-транспортна компанія" (вул. Тираспольська, 27/29, каб. 404, м. Одеса, 65020, ідентифікаційний код 38573074).

Відповідач: Південне міжрегіональне Управління Укртрасбезпеки в особі Державної служби України з безпеки на транспорті адреса: 65014, м. Одеса, вул. Успенська,4/ 03135, м. Київ, Проспект Перемоги, буд.14, .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Буд Холдинг" адреса: вул. Тираспольська, 27/29, каб. 403А, м. Одеса, 65020, ідентифікаційний код 38016965.

Суддя Бойко О.Я.

.