Справа № 607/17489/20
Суддя: Ромазан В. В.
Дата ухвалення: 2021-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 Справа №607/17489/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Безручко Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кондрат Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягненнясерії ЕАМ №2632214 від 04 червня 2020 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Аргументуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що спірну постанову вважає такою, що винесена з порушеннями норм законодавства, висновки інспектора є недоведеними, такими, що не відповідають дійсності. Зазначає, що оспорювана постанова підлягає скасуванню, оскільки даного правопорушення він не вчиняв і докази зворотного - відсутні. Постанова мотивована тим, що 04.06.2020 року в 11 год. 40 хв. позивач керуючи транспортним засобом марки «Toyota Scion» р.н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 (е) ПДР України. Зазначив, що даного правопорушення він не скоював, порушення ПДР України не вчиняв, йому не було надано докази вчинення ним правопорушення, а виїзд на перехрестя останній здійснив на дозволений сигнал світлофора «зелений», доказ інспектора базується на припущеннях. Також подав клопотання про поновлення строку оскарження спірної постанови, мотивуючи тим, що постанову про адміністративне правопорушення йому не було надіслано, а про її існування він дізнався 09.09.2020 року, оскільки йому органами державної виконавчої служби було заблоковано банківські рахунки. 17.09.2020 року ним було подано позов до суд про скасування спірної постанови, проте його було залишено без руху через несплату позивачем судового збору. 26.09.2020 року позивач оплатив судовий збір вчасно, проте, 12.10.2020 року позивачу було повернуто позовну заяву, у зв`язку із не усуненням ним недоліків.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліціїподав суду відзив на адміністративний позов, згідно якого зазначив, що як вбачається із спірної постанови серії ЕАМ №2632214 від 04 червня 2020 року, 04.06.2020 року о 11 год. 40 хв. позивач керуючи автомобілем «Toyota Scion» р.н.з. НОМЕР_1 в м.Тернополі на перехресті вулиць Танцорова-Руська проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. З матеріалів справи встановлено, що 04.06.2020 року під час винесення оскаржуваної постанови позивач відмовився від отримання копії постанови, після чого постанову було надіслано на адресу позивача. Відтак, позивачу було відомо, що 04.06.2020 року відносно нього винесено оскаржувану постанову, що підтверджує відеозапис з нагрудної камери поліцейського, проте, останнім не вчинялось дій щодо отримання копії постанови та її оскарження. ОСОБА_1 не надано доказів поважності пропуску терміну оскарження постанови, а тому відповідач не вбачає правових підстав для поновлення позивачу строку на оскарження спірної постанови. Відеозаписом з нагрудного відеораєстратора поліцейського, який долучається до матеріалів справи зафіксовано, що ОСОБА_1 після зупинки було роз`яснено причину зупинки та суть вчиненого ним адміністративного правопорушення. Як вбачається із вказаного відеозапису, позивач заперечує, що проїхав на червоний сигнал світлофора, мотивуючи тим, що він проїхав на жовтий, що є також забороняючим сигналом світлофору. ОСОБА_1 не наведено жодних підстав для скасування постанови, окрім того, що позивач під час розгляду справи не погоджувався із висновками поліцейського. Однак, відеозаписом, долученим до матеріалів справи зафіксовано, що ОСОБА_1 на місці зупинки надано відеодоказ вчиненого ним адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити, зазначив, що при накладенні адміністративного стягнення на позивача суб`єктом владних повноважень не дотримано вимог діючого законодавства, що порушило законні права та інтереси позивача. Доказів вчинення ним адміністративного проступку представником відповідача не надано, відтак постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконною. Крім цього, просить поновити йому строк на оскарження спірної постанови, який ним пропущено з поважних причин.

Представник відповідача у судовому засіданні вважає, що позов не підлягає до задоволення. Наголосив, що позивачем пропущено строки звернення із позовом в суд, відтак його позов слід залишити без розгляду.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази встановив.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2632214 від 04 червня 2020 року, 04 червня 2020 року о 11 год.40 хв. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Toyota Scion» р.н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя вул.. Танцорова-Руська у м.Тернополі на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив вимоги п.8.7.3. (е) ПДР України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП)

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 35 Закону Україну «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Суд, не заперечуючи наявності у працівників органів Національної поліції повноважень виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу, вважає що правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинно компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог п. 8.7.3 (е) ПДР України, вигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно п.8.10 ПДР України, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.12 «Місце зупинки», якщо їх не має - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

В силу вимог п. 8.11. Правил дорожнього руху України, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 16.8. ПДР України, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Згідно з частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні відеодоказу, який надано представником Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП та який слугував підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зазначений у спірній постанові, із нього не вбачається, що саме транспортний засіб марки «Toyota Scion» р.н.з. НОМЕР_1 в м.Тернополі, яким керував позивач проїхав перехрестя вулиць Танцорова-Руська на заборонений сигнал світлофора (червоний) та порушив вимоги п.8.7.3 (е) ПДР України. Інших доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП відповідачем суду не надано. Не може бути таким доказом й дані з нагрудних камер працівників поліції, оскільки із них не вбачається факту вчинення ОСОБА_1 порушення ПДР України. Не є таким доказом й висловлення позивача про проїзд ним перехрестя на жовтий сигнал, як стверджує представник відповідача, оскільки останній при спілкуванні із працівниками поліції зазначив, що він здійснював виїзд на вказане перехрестя на дозволений зелений сигнал світлофора - «зелений» та в подальшому, завершував маневр, що допускається ПДР України. Даних з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції відповідачем суду не надано.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Згідно частини 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскаржувана постанова - скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Крім цього, суд вважає, що слід поновити ОСОБА_1 строк на оскарження спірної постанови, виходячи з такого.

Аналіз норм статті 289 КУпАП і частини другої статті 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналогічна правова норма закріплена також у частині другій статті 286 КАС України, відповідно до приписів якої позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, суди повинні з`ясувати дату отримання цієї постанови.

Із встановлених судами обставин убачається, що позивач оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, від 04 червня 2020 року серії ЕАК №2632214 в день її прийняття фактично не отримував. Доказів надсилання йому спірної постанови відповідачем не надано. Як зазначив позивач у поданій ним заяві, про існування спірної постанови він дізнався 09.09.2020 року після накладення державним виконавцем арешту на його банківські рахунки та виконувати яку відповідачем було направлено до Гусятинського відділу державної виконавчої служби, тобто не місцем проживання ОСОБА_1 . Водночас, до суду із позовом про скасування спірної постанови ОСОБА_1 звернувся 17.09.2020 року, тобто, із дотриманням десятиденного строку, проте його позовну заяву ухвалою Тернопільського міськрайонного від 18.09.2020 року було залишено без руху, через несплату ним судового збору та було надно десятиденний строк для усунення вказаних недоліків. В подальшому, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 08 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу, у зв`язку із неусуненням ним вказаних недоліків. Однак, як вбачається із квитанції про сплату судового збору №17 від 26 вересня 2020 року, позивачем вчасно було сплачено судовий збір та повторно подано позовну заяву 13 жовтня 2020 року, після того, як він дізнався про винесення судом ухвали про повернення первинного позову. Враховуючи наведені осбтавини, суд вважає, що позивач пропустив строк на оскарження спірної постанови з поважних причин, а тому його слід поновити.

Аналогічну правову позицію зазначено у постановах Верховного Суду від 31.01.2020 в справі №755/7433/19, від 12.06.2020 року у справі №686/28291/19.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серії ЕАМ №2632214 від 04 червня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2632214 від 04 червня 2020 року, згідно якоїОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. - скасувати.

Адміністративну справу відносноОСОБА_1 за частиною 2 ст. 122 КУпАП - провадженням закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан