Справа № 440/5874/20
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 р. Справа № 440/5874/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року (головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко) по справі № 440/5874/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив :

визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо:

- неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 , як інваліда війни від 28.07.2020, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний номер № ФИ-10996190;

- невжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 від 28.07.2020 ;

- не надання роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення у відповіді від 03.08.2020 №Ф-12379/09 згідно із ст. 15 Закону України "Про звернення громадян";

- не надання відповіді на звернення від 28.07.2020 за підписом Міністра внутрішніх справ;

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 28.07.2020, вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що викладені у його зверненні № ФИ-10996190 від 28.07.2020 факти проігноровані та залишені поза увагою відповідачем, зокрема, щодо неефективності проведеної реформи поліції, та не вжиття заходів реагування на недоліки при досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні щодо завдання тілесних ушкоджень його дружині, про що свідчить відповідь від 03.08.2020 № Ф-12379/09. Надана відповідь підписана начальником відділу обробки документів, що містять службову інформацію, а не керівником установи, що є прямим порушенням ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» та ст. 19 Конституції України. Позивач бездіяльність відповідача порушила його права, як учасника бойових дій та інваліда війни 2 групи, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини, Конвенції про права осіб з інвалідністю та Декларації про права інвалідів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не повне встановлення обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, не взято до уваги вимоги ст.6 та 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Наголошував, що у своєму зверненні, що на його дружину ОСОБА_2 скоєно напад невідомими особами з вчиненням насильства та погроз, але винні особи не встановлені, що підтверджує бездіяльність поліції. Просив ініціювати проведення перевірок по кожному факту окремо з іціюванням притягнення до відповідальності винних осіб та наданням завірених належним чином копії матеріалів перевірок, та повторно провести перевірки по всім зверненням за останні 4 роки . Зазначає, що відповідач безпідставно скерував запит до іншого органу, який не надав конкретної відповіді на поставлені питання, крім того відповідь підписана не першим керівником.

Відповідач своїм правом не скористався та не направив до суду заперечень на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч, 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вказує наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної, що ОСОБА_1 , є інвалідом 2 групи, ветераном війни, що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням соціального захисту Подільської районної у м. Полтаві ради /а.с. 11 - 12/.

28.07.2020 позивач направив через Урядовий контактний центр звернення (реєстраційний номер ФИ-10996190 від 28.07.2020), адресоване Міністерству внутрішніх справ України (особисто Міністру внутрішніх справ України Авакову А.Б.) /а.с. 13/, в якому повідомив, що зі статті «Украина лидер в Европе по уровню преступності» йому стало відомо, що Україна очолила рейтинг країн з найвищим рівнем злочинності в Європі. Зазначив, що у своїх неодноразових зверненнях та офіційних позиціях стверджував про неефективність проведеної реформи поліції, хоча влада постійно стверджує, що реформа поліції є найефективнішою, що не відповідає дійсності та підтверджено вказаною статтею та рішеннями судів, винесених на його користь (близько 50 рішень), якими визнано незаконність дій працівників оновленої поліції. Вказував, що ним протягом останніх чотирьох років направлено понад 500 офіційних звернень до державних органів щодо незаконності дій працівників поліції, підтверджених наданими доказами, але жодного належного заходу реагування не здійснено, а працівниками поліції продовжується порушення його прав у зв`язку з його політичними поглядами і він не в змозі користуватися захистом Держави України. Зазначив, що на його дружину ОСОБА_3 скоєно напад невідомими особами з вчиненням насильства і погроз за його переконання щодо неефективності проведеної реформи поліції Урядом, але винні особи не встановлені, що додатково підтверджує бездіяльність поліції. У зв`язку з викладеним просив ініціювати проведення перевірок по кожному факту окремо з ініціюванням притягнення до відповідальності винних осіб та надання завірених належним чином копій матеріалів перевірок. Окремо просив повторно провести перевірки по всім його зверненням за останні чотири роки з приводу незаконності дій працівників поліції з наданням окремих матеріалів службових перевірок. Посилаючись на те, що Україна є небезпечною країною з найвищим рівнем злочинності у світі , що є прямим порушенням його прав, просив також вирішити питання про надання йому матеріальної компенсації в розмірі 30 мільйонів по зазначеним фактам. Відповідь просив надати з роз`ясненнями норм закону та матеріали перевірок для дослідження в суді, а копію звернення направити до Генеральної прокуратури для реагування у зв`язку з порушенням ст.ст. 2, 3 , 5, 8, 10, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики ЄСПЛ.

Зазначене звернення надійшло до МВС України 29.07.2020 вх. № Ф-13708 та за резолюцією міністра МВС Авакова А.Б. від 30.07.2020 /а.с. 36/ направлено до Національної поліції України за належністю, згідно із реєстром передачі документів № 31 від 04.08.2020. /а.с. 37/

Про направлення звернення позивача за належністю до Національної поліції позивача повідомлено листом Міністерства внутрішніх справ України від 03.08.2020 № Ф-12379/09 за підписом заступника начальника управління - начальника відділу обробки документів, що містять службову інформацію ОСОБА_4 (а.с.39)

Так, в листі зазначено, що у зв`язку із набуттям чинності Закону України «Про Національну поліцію» ряд функцій, зокрема, щодо реалізації державної політики у сфері боротьби зі злочинністю, охорони громадського порядку, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР), розслідування кримінальних проваджень, а також розгляд питань щодо заохочення та здійснення перевірок стосовно порушень законодавства працівниками поліції, які здійснювало МВС, перейшли до компетенції Національної поліції України. Зважаючи на викладене, керівництвом Міністерства розгляд звернення доручено Національній поліції України, за результатами якого буде поінформовано вищезазначеним органом в установлений законодавством строк.

14.08.2020 Головне слідче управління Національної поліції за резільтатами розгляду звернення ОСОБА_1 повідомило останнього, що порядок оскарження рішень , дій , бездіяльності органів досудового розслідування передбачено главою 26 КПК України. Також повідомлено, що 01.07.2020 після надходження ухвали Октябрського районного суду м.Полтави по справі № 554/4812/20 від 05.06.2020 Полтавським районним відділенням поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області за цим фактом розпочато кримінальне провадження № 00000618 за ознаками кримінального правопорушення ,передбаченого ч.1 ст.190 КК України. За фактами допущених порушень вимог ч.1 ст.214 КПК України , а також неналежного розгляду клопотання ОСОБА_5 від 19.12.2019 призначено службове розслідування. /а.с. 40-41/

Вважаючи, що МВС України неналежно здійснено розгляд звернення від 28.07.2020, безпідставно його направило за належністю, не надало конкретної відповіді на поставлені запитання та не вжило необхідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні, не роз`яснило порядок оскарження прийнятого рішення, а також відповідь підписано не Міністром внутрішніх справ України, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство внутрішніх справ України під час розгляду звернення діяло правомірно, направивши її за належністю до органу, в компетенцію якого входить вирішення питань, поставлених у зверненні, а відсутність у листі відповідача інформації щодо способу оскарження не є порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян» з боку відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України та Законом України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» та Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15 листопада 2017 року №930. зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 грудня 2017 року за № 1493/3 1361 (далі - Порядок №930).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень га у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 2 жовтня 1996 року N 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон N 393/96-ВР).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону N 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону № 393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 Закону № 393/96 передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону N393/96-BP звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону N393/96-BP, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону N393/96-BP відповідно до якої, органи державної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частинами третьою, четвертою статті 15 Закону N393/96-BP визначено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення. - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Єдиний порядок приймання, реєстрації, розгляду, узагальнення та аналізу звернень громадян в апараті МВС, закладах, установах і підприємствах, що належать до сфери управління МВС, а також порядок контролю за його дотриманням визначено Положенням про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом МВС України від 10.10.2004 № 1177 (надалі - Положення № 1177).

Згідно із пунктом 5.2. Положення № 1177 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень:

5.2.1. Прийняти до свого провадження.

5.2.2. Передати на вирішення до підпорядкованого чи іншого апарату МВС, закладу, установи, підприємства, що належать до сфери управління МВС.

5.2.3. Надіслати за належністю до іншого органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС, про що одночасно повідомити автора.

5.2.4. Залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

За змістом пункту 5.3. Положення № 1177 про надсилання звернення МВС до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, за належністю необхідно обов`язково інформувати про це автора звернення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації, їх посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, а на органи державної влади, органи місцевого самоврядування покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України зі зверненням від 28 липня 2020 року № ФИ-10996190, в якому просив повторно розглянути всі попередні його звернення щодо не належного здійснення працівниками слідчих підрозділів ГУНП в Полтавській області досудового розслідування в кримінальному провадженні, розпочатому 03.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.125 КК України ( умисне тілесне ушкодження), а також притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області.

Так, згідно ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.07.2020 по справі № 552/2541/19 вбачається, що за ознаками кримінального правопорушення. передбаченого ч.1 ст.125 КК України по факту отримання 02.05.2019 ОСОБА_3 тілесних ушкоджень було відкрито кримінальне провадження від 03.05.2019 № 0001086. 22.06.2019 постановою слідчого зазначене кримінальне провадження закрито. За наслідками розгляду скарги ОСОБА_3 скасовано постанову слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській обалсті від 22.06.2019 про закриття кримінального провадження від 03.05.2019 та направлено матеріали для подальшого проведення досудового розслідування. (а.с.33)

Судом першої інстанції вірно встановлено, що звернення позивача від 28.07.2020 Міністерством внутрішніх справ, за резолюцією міністра ОСОБА_6 від 30.07.2020 /а.с. 36/ направлено до Національної поліції за належністю, згідно із реєстром передачі документів № 31 від 04.08.2020.

Також заявника повідомлено, що питання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розслідування кримінальних проваджень, а також розгляд питань щодо здійснення перевірок стосовно порушень законодавства працівниками поліції , які здійснювало МВС, перейшли до компетенції Національної поліції України.

Відповідно до ст.23 Заокну України " Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема :1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 4) вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; 5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; 6) здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Повноваження Міністерства внутрішніх справ України визначені Положенням "Про Міністерство внутрішніх справ України" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 р. № 878.

Відповідно до п.3 Положення основними завданнями МВС є забезпечення формування державної політики у сферах, зокрема охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпечення публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг.

Отже , які вірно зазначив суд першої інстанції питання, порушені у зверненні, щодо нападу на дружину заявника, притягнення винних до відповідальності до повноважень МВС не належать, а тому відповідач правомірно та своєчасно направив звернення за належністю до компетентного органу, зокрема Національної поліції, про що повідомив позивача.

Таким чином, правильними є висновкі суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача про те, що відповідач відмовив йому у наданні відповіді на його звернення, ці доводи спростовуються змістом відповіді, наданої йому МВС.

Отже, відповідь на заяву від 29.07.2020 надана позивачу у межах компетенції та повноважень МВС .

Доводи апелянта щодо не зазначення відповідачем при наданні відповіді на його звернення порядку оскарження прийнятого рішення, колегія суддів вважає помилковими, оскільки лист- повідомлення не містить відмови у задоволенні вимог позивача, тому відсутність у листі інформації щодо способу оскарження не є порушенням Закону України «Про звернення громадян», яке може тягнути за собою визнання такої відповіді чи дій по її наданню протиправними.

Згідно ст. 15 Закону №393/96-ВР заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України Про звернення громадян" та положень Порядку №930 суб`єкт владних повноважень зобов`язаний перенаправити звернення до іншого органу чи посадової особи лише у випадку, якщо під час розгляду такого звернення установить, що питання, які порушені в одержаному зверненні, не входять до його повноважень, тоді як обов`язку суб`єкта владних повноважень, до якого надійшло звернення та який здійснює розгляд такого звернення, на прохання заявника перенаправляти таке звернення до інших органів влади чи посадових осіб положеннями Закону України "Про звернення громадян та Порядку №930 не встановлено.

Судом вірно встановлено, що до повноважень відповідача не входить вирішення питань, порушених у зверненні, а отже зазначене звернення, своєчасно направлено за належністю до компетентного органу та підписано повноважною особою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджєуться з висновками суду першої інстанції щодо дотримання Міністерством внутрішніх справ України вимог законодавства при розгляді звернення ОСОБА_1 (реєстраційний №ФИ-10996190 від 28 липня 2020 року) .

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. І ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №1 1 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок Суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 по справі № 440/5874/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова