Справа № 640/1570/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1570/19
УХВАЛА

11 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Бєлової Л.В. та суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В., перевіривши клопотання Головного управління ДПС в м. Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження, клопотання про продовження строку на сплату судового збору та апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Троїца» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням ДПС у м. Києві подано апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом першої інстанції 21 грудня 2020 року за вх. № 03-14/192830/20.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року та про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху через її невідповідність вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Апелянту надано строк для усунення недоліків 7 (сім) днів з моменту отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду: обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року із зазначенням поважних причин його пропуску та подання доказів їх поважності (копії конверту, в якому надійшла копія оскаржуваного рішення); оригіналу документу (квитанції) про сплату судового збору.

26 січня 2021 року відповідач отримав копію ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року, що підтверджується відміткою про отримання на супровідному листі.

Відповідно до частини шостої статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Останнім днем строку для усунення недоліків апеляційної скарги є 02 лютого 2021 року.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, 03 лютого 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Головного управління ДПС у місті Києві про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, оскільки для сплати судового збору та надання до суду оригіналу платіжного доручення потрібен додатковий час.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Згідно з ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й юридичних осіб.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб`єктами, що реалізують свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

У зв`язку із цим обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою та самостійною підставою для продовження процесуальних строків.

Отже, доводи апелянта є необґрунтованими, а клопотання безпідставним, оскільки належних доказів того, що наявні обставини, які перешкоджають виконанню вимог процесуального закону апелянтом не надано.

Більш того, відповідач не надає належних доказів вчинення будь-яких дій, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України саме за даною апеляційною скаргою та які б свідчили, що апелянт виконає в подальшому вимоги ухвали суду апеляційної інстанції.

Апелянт вказує, що представником контролюючого органу направлено на адресу управління інфраструктури та бухгалтерського обліку ГУ ДПС у м. Києві службову записку про необхідність сплати судового збору, однак жодного доказу на підтвердження таких обставин, зокрема, належним чином засвідченої копії відповідної службової записки, не надає.

Тому, апелянтом не доведено недостатність строку для вчинення дій щодо сплати судового за подання апеляційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року.

Сплата судового збору за подання апеляційної скарги в силу положень КАС України є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з апеляційною скаргою. При цьому, колегія суддів враховує, що апелянт мав достатньо часу для усунення недоліків апеляційної скарги.

Щодо посилання апелянта на карантинні заходи та коронавірусну хворобу, колегія суддів зазначає наступне.

17 липня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18 червня 2020 року (далі - Закон України № 731-IX), яким змінено підхід до обчислення процесуальних строків під час карантину.

Так, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто, 06 серпня 2020 року.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

При цьому, абзац другий пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18.06.2020, надає право суду продовжити процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, і на це вказує учасник справи та надає докази на підтвердження своїх доводів.

В даному випадку апелянтом при подачі клопотання про продовження процесуального строку на усунення недоліків для сплати судового збору вказано лише загальні фрази, однак не наведено доводів та не надано доказів, які б свідчили про те, що останній не має можливості надати документ про сплату судового збору саме через обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином.

Отже, апеляційний суд позбавлений можливості задовольнити клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги на підставі пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, клопотання апелянта про продовження процесуального строку для сплати судового збору, не підлягає задоволенню.

Окрім того, на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та визнання поважними причин пропуску строку.

Перевіривши клопотання Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що апелянт оскаржує рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року подано засобами поштового зв`язку 18.12.2020 року та зареєстровано судом першої інстанції 21 грудня 2020 року за вх. № 03-14/19253020.

Отже, апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року подано з пропуском 30-денного строку, передбаченого КАС України.

Залишаючи апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року, суд апеляційної інстанції вказав, зокрема, що в матеріалах справи відсутні зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, розписка про отримання судового рішення тощо, а апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення обставин, яку він зазначав в апеляційній скарзі.

Однак, всупереч зазначеному в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, при поданні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянтом так і не було надано ані доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення, ані вказано про неможливість подання таких доказів із обґрунтуванням причин.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року, подане апелянтом на усунення недоліків апеляційної скарги, мотивоване тим, що повернення апеляційної скариг не є перешкодою для повторного звернення до адміністративного суду, а також те, що первинну апеляційну скаргу було подано у встановлений строк.

В той же час, колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року, яка зареєстрована судом першої інстанції 21 грудня 2020 року за вх.№03-14/192830/20, яка наразі є предметом розгляду апеляційного суду, і є первинною апеляційною скаргою в даній справі.

Таким чином, клопотання про поновлення строку на апеляційну оскарження, подане представником контролюючого органу, суперечить фактичним обставинам справи, є абсолютно безпідставним та вказує, що при поданні відповідного клопотання, представник податкової не ознайомився ані з матеріалами справи, ані зі змістом ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Подане апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року свідчить про ігнорування вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року та неналежне виконання посадових обов`язків працівниками Головного управління ДПС у м. Києві.

Отже, Головним управлінням ДПС у м. Києві на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху не було надано ані доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваного рішення, ані вказано про неможливість подання таких доказів із належним обґрунтуванням.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що поважність причин пропуску строку підлягає оцінці у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З викладеного вбачається, що об`єктивні та поважні причини пропуску зазначеного строку відсутні, отже оскільки інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження апелянтом не наведено, а також з урахуванням ненадання відповідачем доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваного рішення та ігнорування вимог процесуальної ухвали суду, підстав до поновлення пропущеного відповідачем строку суд не вбачає.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Європейський суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом певного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип правової визначеності, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Враховуючи відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з частиною третьою статті 299 КАС України, питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відтак, з огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 248, 255, 298, 299 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління ДПС в м. Києві про продовження строку на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року - відмовити.

У задоволенні клопотання Головного управління ДПС в м. Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Троїца» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням положень статті 329 КАС України.

Суддя-доповідач Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна