Справа № 200/8392/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 лютого 2021 р. Справа №200/8392/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Квасневській Ю.В. розглянувши у судовому засідання заяву представника позивача про відмову від позову та закриття провадження у адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області

до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення податкового боргу у розмірі 38196,90 грн.

та заяву ОСОБА_1 про відмову у задоволенні позовних вимог та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області судових витрат у розмірі 1800 грн.

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2020 року до канцелярії Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС у Донецькій області, до ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач просив суд: стягнути з платника податку - фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код класифікації доходів бюджету 18010300) у розмірі 38196,90 грн., на наступні реквізити: отримувач: Маріуп. УК/Приморс. р-н/18010300, код отримувача: 37989721, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок: UА0005055, КЕКД: 18010300.

В обґрунтування позову зазначив, що станом на 30.07.2020 року за відповідачем обліковується податковий борг, що раніше не був заявлений до суду, у розмірі 38196,90 грн., з причини несплати нарахувань визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, а саме:

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код класифікації доходів бюджету 18010300), у тому числі:

18010,01 грн. - податкове повідомлення-рішення (форма 'Ф') №0-0584 від 26.06.2019, яким визначені податкові зобов`язання за 2018 рік (направлено поштою та повернуто до контролюючого органу поштовою службою з відміткою «за закінченням терміну зберігання»);

20186,89 грн. - податкове повідомлення-рішення (форма 'Ф') №0-0584 від 05.02.2020 року, яким визначені податкові зобов`язання за 2019 рік (направлено поштою та повернуто до контролюючого органу поштовою службою з відміткою «за закінченням терміну зберігання»).

Вищезазначені податкові повідомлення рішення не були оскаржені ані судовому, ані в адміністративному порядку.

Крім того, звернув увагу суду на ту обставину, що контролюючим органом було сформовано податкову вимогу №1378-54 від 28.10.2019, яка направлено поштою та повернуто до контролюючого органу поштовою службою з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Податкова вимога не оскаржувалась та не відкликалась.

Оскільки відповідач, як платник податків є фізичною особою, то на виконання вимог КАС України та ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних» судом 14.09.2020 року, 25.11.2020 року та 09.12.2020 року були здійснені запити до Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, щодо отримання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача та інші персональні дані, що містяться в реєстрі територіальної громади/ Єдиному державному демографічному реєстрі відносно відповідача.

Після отримання вищезазначеної інформації ухвалою від 14 грудня 2020 року суд прийняв до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі №200/8392/20-а за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 12 січня 2021 року.

27.01.2021 року позивач надав до суду докази направлення позову відповідачу 21.01.2021 року, як особа яка повинна направляти позови до подання їх до суду.

29.01.2021 року 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у відповідності до якої зазначив, що заперечує проти задоволення позову зазначивши наступне.

Відповідач є власником нежитлової нерухомості. Загальна площа всієї будівлі складає 967,5 кв.м., в цій будівлі розташоване приміщення, що належить відповідачу, площею 141, 8 кв. м. є базою оподаткування для відповідача, розмір обчисленого податку позивачем не відповідає розміру обчисленого відповідачем.

Тільки у середині жовтня 2020 року з телефонного дзвінка співробітника позивача відповідачу стало відомо про наявність податкових повідомленьрішень та на він отримав за допомогою месенджеру «Viber» фото цих ППР.

27.10.2020 та 23.10.2020 року відповідач сплатив суму боргу у відповідних сумах 18010,01 грн. та 20186,89 грн.

Зазначив, що позовну заява була отримана від суду 19.01.2021 року, тобто після сплати відповідачем податкового боргу.

Крім того, відповідач звернувся за правовою допомогою до адвокатського об`єднання «ОПГ Маріуполь», уклав договір та сплатив за надані правові послуги 1800 грн. та просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача 1800 грн. понесених судових витрат.

В обґрунтування понесених витрат за адвокатські послуги відповідач надав копії: паспорта громадянина України, де зазначено місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_2 , яка була зазначена позивачем у позові від 01.09.2020 року, Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, щодо двох об`єктів, заяви на ім`я позивача, копії ППР, квитанції Приватбанку від 27.10.2020 року на суму 18010,01 грн., від 23.10.2020 року на суму 20186,89 грн., Договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.01.2021 року, укладеного між відповідачем та адвокатським об`єднанням «ОПГ Маріуполь», де зазначена вартість наданих послуг за підготовку відзиву на позовну заяву, відправка її до суду -1800 грн., рахунок на оплату, виданий адвокатським об`єднанням «ОПГ Маріуполь» від 22.01.2021 року на суму 1800 грн., з почасовою оплатою, детального опису виконаних робіт від 25.01.2021 року, Свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю Серія ДН № 5818 від 24 червня 2020 року, виданого ОСОБА_2 , Ордеру на надання правничої допомоги № 1026311 від 25.01.2021 року, квитанцію Приватбанку про сплату відповідачем адвокатську об`єднанню «ОПГ Маріуполь» від 25.01.2021 року 1800 грн., докази документів направлення позивачу із описом вкладення.

01 лютого 2021 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про відмову від позову від 12.01.2021 року, відповідно до якої позивач просив суд закрити провадження у справі у зв`язку зі самостійною сплатою позивачем податкового боргу у жовтні 2020 року, надавши до заяви копію інтегрованої картки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомого майна відповідача ОСОБА_1 ( сплачено 23.10.2020 року 21186,89 грн. та 27.10.2020 18010,01 грн.).

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір у порядку передбаченому ст. 140 КАС України у сумі 2102 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Судом встановлено, що відповідачем самостійно усунуто порушення, які були підставою для звернення позивача із позовом до суду, про що у матеріалах справи наявні докази, а саме належним чином посвідчені копії квитанції від 23.10.2020 року та 27.10.2020 року.

З огляду на наведене, суд вважає наявними підстави для прийняття відмови від позову та закриття провадження у цій справі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Головного управління ДПС у Донецькій області судовий збір у сумі 2102 грн.

Відповідно до частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 140 КАС України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Судом зазначає, що позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2657 від 12.08.2020 року.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне клопотання представника позивача про закриття провадження по справі задовольнити та присудити всі понесені ним у справі витрати із відповідача у розмірі 2102 грн.

По-перше, суд звертає увагу сторін та ту обставину, що позов надійшов до канцелярії Донецького окружного адміністративного суду 14.09.2020 року, а оплата податкового боргу відповідачем відбулась 23.10.2020 року та 27.10.2020 року, тобто після подання позову позивачем.

По-друге, предметом зазначеного спору, який підлягав розгляду у межах зазначеної справи було стягнення податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями, а не скасування (визнання недійсними) податкових повідомлень рішень, суми податку за якими ввійшли до ціни позову.

Позиція суду щодо стягнення судових витрат у сумі 2102 грн. на користь позивача базується на правових висновках, викладених у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.02.2020 по справі №260/1378/18, де було зазначено наступне:

« ….. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у спосіб, визначений оскарженим додатковим рішенням, прийняли до уваги лише підстави зменшення податкового боргу за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», проте не звернули уваги на підстави, за яких було погашено податковий борг за платежем «Земельний податок з фізичних осіб» та датою його погашення у співвідношенні з датою подачі позову.

Щодо застосування судами частини десятої статті 139 КАС України, варто зауважити таке.

Цією нормою встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Реалізація позивачем свого права на відмову від позову не можна кваліфікувати як «неправильні дії сторони» в контексті частини восьмої статті 139 КАС України, тим більш, якщо відмова від позову пов`язана з його задоволенням відповідачем до початку розгляду справи.

Варто зауважити, що КАС містить спеціальні норми, які регулюють питання розподілу витрат у разі відмови позивача від позову (стаття 140 КАС України), а також повернення судового збору (стаття 142 КАС України).

За приписами статті 142 КАС України, якій кореспондують норми частин третьої, четвертої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі вирішення справи шляхом примирення, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Водночас, відповідно до статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що частина перша статті 142 КАС України стосується повернення судового збору позивачу з відповідного бюджету у зв`язку із відмовою позивача від позову. Ця норма не пов`язана зі статтями 139, 140 КАС України, оскільки не регулює питання стягнення з однієї сторони на користь іншої судового збору в порядку розподілу судових витрат.

Варто зауважити, що питання повернення судового збору та розподілу судових витрат мають різну правову природу, не є пов`язаними, а підстави та порядок їх застосування регулюються по-різному. Зокрема, частина перша статті 142 КАС України може бути застосована у тому випадку, коли має місце відмова позивача від позову, що не пов`язана із задоволенням його відповідачем після подання позовної заяви, оскільки у такому випадку розподіл судових витрат згідно частини першої статті 140 КАС України не здійснюється.

Разом з тим, якщо позивач відмовився від позову внаслідок його задоволення відповідачем після подання позовної заяви, то цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.».

Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року по справі № 200/6826/20-а.

У відповідності до ч. 5 с. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін на аналогічну судову практику, викладена у Постановах Першого апеляційного адміністративного суду у справам: від 09.01.2019 № 805/3305/16, від 12.11,2019 № 200/10062/19, від 26.11.2019 № 200/8395/19, ухвалі цього ж суду від 10.07.2019 № 805/3836/18.

Щодо клопотання відповідача про стягнення з позивача понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1800 грн., то суд зазначає наступне.

Так першим реченням ст.140 КАС України, на яку посилався позивач, встановлено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат.

Документами долученими до справи підтверджується понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 1800 грн. Суд зазначає, що у відповідності до Закону України «Про судовий збір» податковий орган не звільнений від сплати судових витрат, тому клопотання відповідача про стягнення з позивача понесених судових з витрат у розмірі 1800 грн. підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 140, 189, 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову позивача від позову.

Закрити провадження у справі за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 38196,90 грн.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька область, вул. Італійська, 59, ) понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька область, вул. Італійська, 59, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на сплату правничої допомоги в розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Повний текст ухвали складено та підписано у нарадчій кімнаті 12 лютого 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко