Справа № 640/15906/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Київ № 640/15906/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., за результатами відкритого судового засідання в адміністративній справі за позовом

приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ"

до Головного управління ДПС у місті Києві

Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про стягнення заборгованості (пені),

за участю представника позивача, представника відповідача - Головного управління ДПС у місті Києві, представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві не прибув, належним чином повідомлений

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» (надалі - позивач), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 20А, офіс 1 до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі - відповідач - 1), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (надалі - відповідач 2) адреса: 01601, місто Київ, вулиця Терещенківська, будинок 11А, в якій позивач просить суд:

- стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" (код 34356910; 01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 20А, офіс 1) пеню у розмірі 115 828 211,58 грн (сто п`ятнадцять мільйонів вісімсот двадцять вісім тисяч двісті одинадцять гривень 58 копійок) нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість (ПДВ), яку складають: сума 22 568 019,58 грн пені нарахованої за період з 28 грудня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за лютий 2015 року, сума 26 005 941,06 грн, пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за березень 2015 року, сума 26 029 120, 54 грн, пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за квітень 2015 року, сума 41 225 130,40 грн, пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за жовтень 2015 року.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок не відшкодування позивачу бюджетного відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року по справі № 826/17808/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року позов ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» задоволено повністю, встановлено факт протиправної бездіяльності податкового органу, яка полягала у невідшкодуванні позивачу відповідно до порядку та у строки встановлені Податковим кодексом України відшкодування податку на додану вартість та стягнуто з Державного бюджету на користь Позивача заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ за податковими деклараціями за лютий, березень, квітень, жовтень 2015 року на загальну суму 219 190 751,00 грн.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Офіс великих платників податків ДПС звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 826/17808/16 залишено без змін.

Оскільки узгоджена сума бюджетного відшкодування ПДВ не відшкодована позивачу, то відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України позивач вважає її бюджетною заборгованістю, та просить стягнути на його користь пеню на бюджетну заборгованість у розмірі 115 828 211,58 грн (сто п`ятнадцять мільйонів вісімсот двадцять вісім тисяч двісті одинадцять гривень 58 копійок) нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість (ПДВ), яку складають: сума 22 568 019,58 грн, пені нарахованої за період з 28 грудня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за лютий 2015 року, сума 26 005 941,06 грн, пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за березень 2015 року, сума 26 029 120, 54 грн, пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за квітень 2015 року, сума 41 225 130,40 грн, пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за жовтень 2015 року

Не погоджуючись з вищевказаною протиправною бездіяльністю податкового органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення пені.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до Головного управління ДПС у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення заборгованості та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач-1 не погоджуючись з викладеними позивачем у позовній заяві аргументами подав відзив на адміністративний позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що аргументи викладені в позовній заяві позивачем, є безпідставними та необґрунтованими, представник податкового органу першочергово звертає увагу, що не включення ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, пов`язане з тим, що Головне управління ДФС у місті Києві не вносить інформацію до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та Єдиного реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування на додану вартість, та не є розпорядником зазначених реєстрів.

Також, представник податкового органу зауважив, що на даний час чинним законодавством не передбачено порядок ведення, механізм відшкодування сум ПДВ, внесених до Тимчасового реєстру, та структуру такого реєстру.

Представник податкового органу зазначає, що в інтегрованій картці платника ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» () по податку на додану вартість залишок невідшкодованої суми з податку на додану вартість складає в загальній сумі 219 190 751,00 грн: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн, за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн, за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн, за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 гривень.

Однак, на переконання представника податкового органу, за даними інформаційної системи органу ДПС, відсутня можливість нарахування нені на суму залишку бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість.

Також, представник відповідача-1 зауважує, що нарахування пені позивачем згідно наведеного у позові розрахунку не включає в себе день погашення такої заборгованості, у зв`язку з чим таке нарахування пені є передчасним та не відповідає вимогам пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, оскільки основними умовами для нарахування пені є - момент її виникнення, період дії пені, включаючи день погашення такої заборгованості.

З урахуванням викладеного, представник податкового органу зазначає, що останній діяв в межах визначених чинним законодавством. Дана пропозиція підтримана Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справа № 825/1496/17 «...Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом».

Керуючись вказаним, представник податкового органу просив відмовити у задоволенні позовних вимог адміністративного позову позивача.

Також, не погоджуючись з доводами та аргументами викладеними позивачем в позовній заяві, представником відповідача-2 було подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечуючи проти викладеного позивачем у позовній заяві зазначив, що у період з квітня 2015 року по березень 2017 року до Головного управління Казначейства надійшли висновки про обсяги сум бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2015 року в сумі 47 761 967,00 грн, березень 2015 року в сумі 47 803 535,00 грн, квітень 2015 року в сумі 47 846 143,00 грн, жовтень 2015 року в сумі 75 779 106,00 грн, по позивачу (), однак в узагальненій інформації, яка була надана податковим органом пізніше, не була узгоджена сума ПДВ, у зв`язку з чим Головне управління Казначейства повернуло висновки без виконання.

До цього, представник казначейської служби зазначає, що оскільки позивачу відшкодування ПДВ за лютий, березень, квітень, жовтень 2015 року в розмірі 219 190 751,00 грн, не було здійснено, то звернення до суду про стягнення пені є передчасним.

У ході судового розгляду даної справи про стягнення заборгованості (пені) представник представник позивача наполягав на висновках викладених у позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги у зв`язку з протиправною бездіяльністю суб`єктів владних повноважень.

Представники відповідачів у судових засідання, які неодноразово відкладались, заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом в свою чергу було встановлено та проти чого не заперечуються сторони, приватне підприємство «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» зареєстроване юридичною особою 24 травня 2006 року та як платник податків знаходиться на обліку Головного управління ДПС у місті Києві.

До зміни назви позивач ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» мало назву ПП «ВТБ Лізинг Україна», позивач є діючим платником податку на додану вартість, код платника ПДВ 92.

19 березня 2015 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року, в якій в рядку 30 зазначено суму залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку 47 761 967,00 грн.

15 квітня 2015 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2015 року в якій в рядку 30 зазначено суму залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку 47 803 535,00 грн.

20 травня 2015 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року в якій в рядку 30 зазначено суму залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку 47 846 143,00 грн.

19 листопада 2015 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2015 року, у якій в рядку 23,2 зазначено суму від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у банку 75 779 106,00 грн.

16 лютого 2017 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби складено висновки про суми відшкодування податку на додану вартість № 391-07, № 392-07, № 393-07 та № 394-07, які реєстром висновків про суми відшкодування податку на додану вартість від 16 лютого 2017 року № 5, передані до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві 21 лютого 2017 року.

Надалі, листом від 03 квітня 2017 року № 6-08/1369-3545, Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві повернуло без виконання оригінали висновків про суми відшкодування податку на додану вартість, зокрема, від 16 лютого 2017 року № 391 -07, № 392-07, № 393-07 та № 394-07.

У зв`язку з наведеним, заявлені позивачем до бюджетного відшкодування на рахунок суми ПДВ за лютий 2015 року - 47 761 967,00 грн, березень 2015 року - 47 803 535,00 грн, квітень 2015 року - 47 846 143,00 грн, жовтень 2015 року - 75 779 106,00 грн, не були відшкодовані позивачу у встановленому порядку та у строки визначені Податковим кодексом України, а тому набули статусу заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість на користь позивача.

Виходячи з вищевикладеного, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві, Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності податкового органу та стягнення з Державного бюджету на користь позивача заборгованості з відшкодування ПДВ, за деклараціями за лютий, березень, квітень, жовтень 2015 року на загальну суму 219 190 751,00 грн.

Рішенням окружного адміністративного сулу міста Києва від 09 грудня 2019 по справі № 826/17808/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року та постановою Верховного Суду від 14 січня 2021 року позов ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо невідшкодування Приватному підприємству «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн, за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн, за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн, за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн, за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 грн, яка в тому числі виявляється у протиправній не підготовці та не поданні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість у встановлені законодавством терміни та у неподанні узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість та стягнуто з Державного бюджету на користь приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» (01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, 20-А, офіс 1, ) заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн, за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн, за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн, за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 грн.

Надалі, вказане вище рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим Окружним адміністративним судом міста Києва 01 квітня 2020 року у справі № 826/17808/16 було видано виконавчий лист, про стягнення з Державного бюджету на користь позивача заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ на загальну суму 219 190 751,00 грн, по деклараціям за лютий, березень, квітень, жовтень 2020 року.

Зазначений виконавчий лист був направлений на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві заявою позивача від 01 квітня 2020 року, однак станом на момент подання вказаної позовної заяви зазначені кошти позивачу виплачені не були.

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення пеня за прострочення сплати бюджетного відшкодування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Тобто, пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Згідно із підпунктом «ґ» пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України також передбачено, що інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку. Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Згідно із пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що в разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вимог та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування в судовому порядку, контролюючий орган зобов`язаний на наступний робочий день після узгодження бюджетного відшкодування відобразити в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом відповідну інформацію, яка стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі. Перерахунок узгодженої суми бюджетного відшкодування з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку здійснюється протягом п`яти операційних днів.

Суд звертає увагу, Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року по справі № 824/2452/15-а за наслідками аналізу змісту положень статті 200 Податкового кодексу України дійшов висновку, що «держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України нараховується пеня.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 Податкового кодексу України».

У вказаній вище постанові Верховний Суд сформулював, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Даний висновок також узгоджується з позицією Верховного Суду у складі суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17 (адміністративне провадження № К/9901/35351/18).

При цьому, суд звертає увагу, що право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Як встановлено з матеріалів справи, право приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» на отримання бюджетного відшкодування ПДВ 219 190 751,00 грн за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн, за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн, за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн, за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 грн, підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили 17 березня 2020 року, проте зазначена сума повернута позивачу не була.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день звернення приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до суду з даним позовом вказана сума є бюджетною заборгованістю, на яку підлягає нарахуванню пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

При цьому, суд зауважує, що посилання відповідачів на передчасність звернення позивача до суду з даним позовом є безпідставними, оскільки зверненню позивача до суду з питанням щодо стягнення пені передувало встановлення в судовому порядку факту неправомірної відмови в наданні бюджетного відшкодування, узгодженості відповідних сум та неповернення таких з бюджету.

Більше того, суд зауважує, що рішення Окружного адміністративного сулу міста Києва від 09 грудня 2019 по справі № 826/17808/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року набрало законної сили, що вказує на необґрунтованість висновку контролюючого органу про наявність процедури судового оскарження в розумінні пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України.

При цьому, суд зауважує, що лише внесення відповідної інформації до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не відповідає вимогам рішення Окружного адміністративного сулу міста Києва від 09 грудня 2019 по справі № 826/17808/16 та вимогам Податкового кодексу України.

Заперечення представника податкового органу щодо правильності здійсненого позивачем розрахунку пені, яка підлягає до стягнення, суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що передбачені статтею 200 Податкового кодексу України операційні дні стосуються конкретного випадку для застосування - строку повернення суми бюджетного відшкодування.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії»).

Враховуючи викладене, суд погоджується з тим, що порушення прав приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» на своєчасне отримання бюджетного відшкодування обумовлене бездіяльністю відповідачів щодо виконання покладених на них функцій.

Таким чином, з урахуванням викладеного в сукупності та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів позивача та про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 21 020,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 10 510,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів пропорційно до задоволених вимог до кожного з відповідачів.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" (код 34356910; 01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 20А, офіс 1) пеню у розмірі 115 828 211,58 грн (сто п`ятнадцять мільйонів вісімсот двадцять вісім тисяч двісті одинадцять гривень 58 копійок) нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість (ПДВ), яку складають: сума 22 568 019,58 грн пені нарахованої за період з 28 грудня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за лютий 2015 року, сума 26 005 941,06 грн пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за березень 2015 року, сума 26 029 120, 54 грн. пені нарахованої за період з 13.07.2017 по 13.07.2020 по декларації з ПДВ за квітень 2015 року, сума 41 225 130,40 грн пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за жовтень 2015 року.

3. Стягнути на користь приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" (код 34356910; 01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 20А, офіс 1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 510 гривень (десять тисяч п`ятсот десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ).

4. Стягнути на користь приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" (код 34356910; 01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 20А, офіс 1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 510 гривень (десять тисяч п`ятсот десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (01601, місто Київ, вулиця Терещенківська, будинок 11А, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова

Повний текст рішення виготовлений 12.02.2021.