Справа № 620/6231/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року Чернігів Справа № 620/6231/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
провизнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області (далі - також відповідач, ГУПФУ у Чернігівській області), у якому просить:

1. визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 22 вересня 2020 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що вона має дочку інваліда з дитинства і на день звернення до пенсійного органу досягла 50 років та має стаж більше 15 років, що є достатнім для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, але відповідач безпідставно відмовив їй у призначенні пенсії, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Відповідач на адресу суду в установлені строки направив відзив, у якому позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити повністю, оскільки відсутній висновок лікарсько - консультативної комісії про те, що дитина Позивача мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, то відсутні і правові підстави для призначення Позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивачем направлено суду відповідь на відзив, у якому зазначено, що для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою суду від 14.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 має загальний страховий стаж більше 15 років, що не заперечується відповідачем та підтверджується наданою копією трудової книжки (а.с. 14-15).

Згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 20 вересня 1989 року Об`єднанською сільською радою Новгород-Сіверського району Чернігівської області, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

У зв`язку з реєстрацією 12.11.22011 шлюбу донькою позивача, її прізвище було змінено з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », що не заперечується відповідачем та підтверджується копією рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2015 №750/4850/15-ц (а.с. 71).

01.02.2019 ОСОБА_5 встановлено з 17.02.2019 другу групу інвалідності з дитинства, діагноз: Q23.8, на строк до 01.03.2020, причина інвалідності - інвалідність з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК серія АВБ №069902, виданою Чернігівською спеціалізованою кардіологічною міжрайонною МСЕК (а.с. 39).

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААБ № 678222, виданої Чернігівською спеціалізованою кардіологічною міжрайонною МСЕК 04.06.2020, ОСОБА_5 з 01.03.2020 встановлено третю групу інвалідності безтерміново, причина інвалідності - інвалідність з дитинства (а.с. 38).

Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства «Дитяча поліклініка №2» Чернігівської міської ради від 08.07.2019 № 01-10/751, захворювання, що призвело до інвалідізації ОСОБА_5 у віці 29 років, є вродженим (Q23.8) (а.с. 37).

У Формі індивідуальної програми реабілітації інваліда № 150 від 01.02.2019 також вказано причину інвалідності - інвалідність з дитинства (а.с. 40-41).

Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_2 , виданого 06.03.2019 Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства та отримує соціальну пенсію (а.с. 42).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після досягнення 56-ти річного віку, маючи більше 15-ти років трудового стажу, 22.09.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 44).

Листом № 2500-0346-8/38761 від 07.10.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомлено позивачу про відмову в призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства з тих підстав відсутності підтверджуючих документів про визнання дитини інвалідом з дитинства, що визначені чинним законодавством (а.с. 45).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Надаючи нормативно-правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (надалі Закон № 1058).

Так, відповідно до статті 1 цього Закону, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

В силу приписів пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Аналогічні приписи містяться в статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (надалі Закон № 1788), відповідно до яких жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, види пенсійного забезпечення; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Так, відповідно до розділу XVI «Уроджені аномалії (вади розвитку), деформація та хромосомні порушення. Уроджені вади розвитку системи кровообігу», пункту 1 підпункту 1.14 Переліку медичних показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерством праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 року № 454/471/516 захворювання з діагнозом Q23.8 належить до уродженої аномалії (вади розвитку).

Як було встановлено вище 01.02.2019 ОСОБА_5 встановлено з 17.02.2019 другу групу інвалідності з дитинства, діагноз: «Q23.8», причина інвалідності - інвалідність з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК серія АВБ №069902, виданою Чернігівською спеціалізованою кардіологічною міжрайонною МСЕК.

Тобто, даним висновком підтверджено, що ОСОБА_5 у 29-ти річному віці визнана інвалідом з дитинства та мала медичні показники для визнання її інвалідом дитинства до 16-річного віку відповідно до наказу МОЗ України №482 від 04 грудня 2001 року.

Суд зауважує, що ані ст.17 Закону № 1788, ані ст. 115 Закону № 1058 не передбачають такої обов`язкової умови для виникнення права на дострокову пенсію у матері (з приводу якої позивач звернулася до органу Пенсійного фонду) як встановлення дитині інвалідності саме до досягнення нею шестирічного віку.

Підпунктом 5 пункту 2.1. Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Згідно приписів пункту 2.17 цього ж Порядку, при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.

Таким чином, з наведених норм права вбачається, що законом не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років, також не передбачена вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років.

Також, відповідно до підпункту 5 пункту 2.1. Порядку №22-1, у якості документів, які необхідно додати до заяви про призначення пенсії визначено лише документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом.

Зазначена правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №216/2437/16-а(2-а/216/60/16), від 31.07.2018 у справі № 501/2838/16-а.

Аналізуючи вказані норми закону, враховуючи, що донька позивача визнана інвалідом з дитинства, мала медичні показання для визнання її інвалідом дитинства до 18-річного віку, позивач досягла 50 років та має трудових стаж більше 15 років, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення дострокової пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009 та від 11.07.2013 № 6-рп/2013.

За змістом частин першої, другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Також, за змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

Позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано:

копію Договору про надання правової допомоги від 23.11.2020, укладеного між позивачем (Клієнт) та Адвокатом Максак Тетяною Леонідівною, згідно пунктів 2.1, 3.3 якого за цим Договором Адвокат зобов`язується представляти інтереси Клієнта в Чернігівському окружному адміністративному суді при поданні та розгляді адміністративного позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Вартість послуг за цим Договором становить 2000,00 грн (а.с. 46);

копію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 08.12.2020 серії СВ № 1008211 (а.с. 47);

копію Рахунку-фактури від 23.11.2020, із змісту якого вбачається, вартість 1 год. роботи Адвоката становить 800,00 грн, кількість витраченого часу - 2,5 год. (а.с. 48);

квитанції від 24.11.2020, що підтверджує сплату позивачем Адвокату Максак Т.Л. коштів у розмірі 2000,00 грн за надання правової допомоги згідно Договору про надання правової допомоги від 23.11.2020 (а.с. 49).

Суд звертає увагу, що вказані вище документи оформлені належним чином, є взаємопов`язаними, містять посилання на адміністративний позов, що був пред`явлений до суду, розрахунок витраченого адвокатом часу на надані послуги правничої допомоги та вартість години роботи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду справи даної справи є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, а також сума сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22 вересня 2020 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, а також судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, .

Дата складення повного рішення суду - 11.02.2021.

Суддя Ю. О. Скалозуб