Справа № 640/2720/21
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

09 лютого 2021 року м. Київ № 640/2720/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в особі головуючого судді Рибачука Андрія Івановича, суддів Стрелець Тетяни Геннадіївни, Тацій Лариси Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба, про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в особі головуючого судді Рибачука Андрія Івановича, суддів Стрелець Тетяни Геннадіївни, Тацій Лариси Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба, в якій просить:

- визнати протиправними дії Касаційного адміністративного Суду при Верховному Суді в особі Головуючого судді Рибачука А.І., Стрелець Т.Г., Тацій Л.В., який порушив наші права на отримання коштів внаслідок застосування практики Верховного Суду що не є аналогічною нашій справі та не повинна була застосовуватись. Визнано Касаційним адміністративним судом при Верховному Суді 18.02.2020 в судовому засіданні при перегляді даної справи за нововиявленими обставинами;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь сім`ї позивача матеріальну шкоду за неотримане житло у вигляді його вартості у розмірі 4154563,60 грн, завдану рішенням Верховного Суду, що визнав його неправомірність.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована незгодою позивача з рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №826/12211/18 за її позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Згідно з пунктами 4, 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб`єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказаних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то такий спір не є адміністративним спором у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

В контексті наведеного суд зазначає, що згідно положень статей 126, 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Рішення суду і відповідно дії чи бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя оскаржується лише в порядку, визначеному законодавством про судочинство.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією та законом.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Окрім того, у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію викладено у пункті 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських судів де, зокрема, до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських судів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку із добросовісним здійсненням ними своїх функцій.

Таким чином, Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Тобто, оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, у редакції, чинній з 15.12.2017); «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України, у редакції, чинній з 15.12.2017) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 Цивільного кодексу України (ЦК України).

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 454/3208/16 (провадження 14-500цс19).

Суд також зазначає, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Аналогічні приписи містить і частина одинадцята статті 49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тлумачення даних норм свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем в адміністративній або цивільній справі. Наявність імунітету, по своїй суті, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно та незалежно.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України, № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174 і 1176 ЦК України. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду покладається на державу, а не на суд.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.01.2018 у справі № 454/1008/16-ц.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Також суд роз`яснює, що позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду) та вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 248, 256 КАС України, суддя

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в особі головуючого судді Рибачука Андрія Івановича, суддів Стрелець Тетяни Геннадіївни, Тацій Лариси Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба, про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди, - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак