Справа № 826/19149/16
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Кондраток А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 28.10.2016 №685 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 »

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що цей наказ виданий на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 №761/30059/16-к, якою надано дозвіл на проведення документальних перевірок фізичних осіб-підприємців м. Києва, у тому числі ФОП ОСОБА_1 , проте ця ухвала не могла слугувати підставою для прийняття наказу про проведення перевірки з огляду на неможливість в межах досудового розслідування призначення податкової перевірки на підставі Податкового кодексу України. Крім того, зазначає, що не є фігурантом у жодному кримінальному провадженні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що слідчий суддя, надавши дозвіл на проведення перевірки, вийшов за межі своїх повноважень і прийняв рішення, яке не передбачене кримінальним процесуальним законодавством, а тому наказ від 28.10.2016 №685 прийнято без наявності відповідних підстав і, як наслідок, є незаконною перевірка проведена на підставі такого наказу.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що оскаржуваний наказ є правомірним, оскільки прийнятий на виконання ухвали слідчого судді. Крім того, на підставі оскаржуваного наказу перевірка вже проведена, а тому наказ як акт індивідуальної дії вичерпав свою дію.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Представники сторін, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 №761/30059/16-к надано дозвіл на проведення документальних позапланових перевірок з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства відносно визначеного кола суб`єктів господарювання, зокрема і ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2013 по 22.08.2016, проведення яких доручено ГУ ДФС у м. Києві.

На виконання вказаної ухвали та керуючись підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), контролюючим органом винесено наказ від 28.10.2016 №685 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 22.08.2016 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.

На підставі вказаного наказу відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 22.08.2016 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, за наслідками якої складено акт від 21.11.2016 №10863/26-52-13-06/ НОМЕР_1 .

21.02.2017 відповідачем прийнято рішення №328/26-52-13-02-08 про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

Не погоджуючись із наказом від 28.10.2016 №685 та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, не довів суду, що діяв правомірно, в той час, як доводи позивача знайшли своє правове обґрунтування і підлягали задоволенню.

Апелянт же свої доводи обґрунтовує тим, що оскаржуваний наказ не може бути скасований, оскільки вичерпав свою дію, бо перевірка вже проведена.

Під час апеляційного перегляду колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 листопада 2020 року у справі №813/5892/15, першочерговим у таких справах є вирішення питання щодо юрисдикційної належності спору.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказує, що неодноразово звертала увагу на те, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, предметом спору у цій справі є наказ ГУ ДФС у м. Києві від 28.10.2016 №685 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України податкові органи, серед іншого, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 78.4 статті 78 ПК України передбачено, що керівник контролюючого органу приймає рішення про проведення документальної позапланової перевірки, яке оформлюється наказом, у якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи ? платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці ? адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися (пункт 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту оскаржуваного судового рішення в цій справі слідує, що оскарження підстав проведення позапланової виїзної документальної перевірки має відбуватись у межах кримінального судочинства, оскільки ухвала слідчого судді постановлена в межах кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що ухвала слідчого судді та наказ контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки мають різну правову природу та різні правові наслідки.

Зокрема, порядок проведення перевірок контролюючими органами визначається спеціальним податковим законодавством, що зумовлює виокремлення суб`єктів таких правовідносин (контролюючий орган як суб`єкт владних повноважень та платник податків), зміст правовідносин (здійснення суб`єктом владних повноважень функцій, що передбачені законодавством), а також можливість оскаржити відповідний наказ контролюючого органу в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначається, що документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень та виключно у випадках та у порядку, що визначені цим Кодексом.

Відповідно до вимог підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанови органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

З урахуванням зазначеного нормативного регулювання, а також обставин справи Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в справі №813/5892/15 про те, що ухвала слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення документальної позапланової виїзної перевірки, не передбачена пунктом 78.1 статті 78 ПК України як обставина для проведення позапланової перевірки.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2016 про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки, на підставі якої видано оскаржуваний наказ, також постановлена в межах кримінального провадження № 0000139 від 28.07. 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України.

Отже, основною метою проведення співробітниками ГУ ДФС в м.Києві позапланової документальної перевірки з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 , як слідує зі змісту ухвали слідчого судді, є отримання доказів, що мають значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний наказ відповідача від 28.10.2016 №685 про проведення документальної позапланової перевірки видано з метою збору доказів у межах кримінального провадження, а не для виконання контролюючим органом визначених Податковим кодексом України повноважень.

Беручи до уваги зазначене, а також практику Великої Палати Верховного Суду щодо апеляційного оскарження ухвал про надання дозволу на проведення позапланової перевірки в межах кримінального судочинства, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ, виданий з метою зібрання доказів у кримінальному провадженні, не може бути предметом самостійного оскарження в суді.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що оскаржуваний наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, зокрема допуском посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки позивача, за результатом якої ГУ ДФС в м.Києві складено акт від 21.11.2016 №10863/26-52-13-06/ НОМЕР_1 .

Враховуючи обставини справи, суд доходить висновку, що цей позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, як вказує Велика Палата Верховного Суду, поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у цій справі слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За правилами частини першої статті 319 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і закриває провадження у справі з підстав, установлених статтею 238 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування наказу - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк