Справа № 826/9595/17
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9595/17 Суддя першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Василенко Ю.А.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1 ,

представника відповідача: - Цюсьмак І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування висновку від 23.08.2016 року, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування висновку від 23.08.2016 року, зобов`язання вчинити дії, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати висновок Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 23 серпня 2016 року №6181/9/26-58-13-07-14 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі та відповідно до клопотання від 17.12.2020 року (Вх.№ 49526) апелянт просив замінити сторону по справі з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на належного відповідача Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Відповідно до п.12 постанови КМ України від 20.10.2011 року № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності Актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Розпорядженням КМ України від 21.08.2019 року № 682-р вирішено про можливість забезпечення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладеного на Державну податкову службу.

Постановою Кабінету Міністрів України №537 утворено як юридичну особу публічного права - ГУ ДПС у м. Києві та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби, зокрема, ГУ ДФС у м. Києві приєднано до ГУ ДПС у м. Києві.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідача у справі з Головного управління ДФС у м. Києві на належного Головне управління ДПС у м. Києві.

08 лютого 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 5021, ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого, позивач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги як необґрунтованої, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалено відповідно до норм чинного законодавства,із урахуванням усіх обставин справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок Державної податкової інспекції у Солом`янському районі ГУ ДФС у місті Києві від 23 серпня 2016 року № 6181/9/26-58-13-07-14 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», складений стосовно ОСОБА_1 складений без урахування та перевірки усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що свідчить про його необґрунтованість.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 03 серпня 1992 року позивача ОСОБА_1 прийнято на державну службу до військової частини НОМЕР_1 .

З 31 серпня 2012 року позивача переведено на посаду головного спеціаліста відділу контролю та організації роботи колегії Міноборони Адміністративного департаменту Міноборони, який у подальшому перейменовано у Департамент інформаційно-організаційної роботи та контролю Міністерства оборони України.

На виконання вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (втратив чинність 01 вересня 2016 року) позивачем подано декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік, у розділі ІІІ якої відображено наявність у власності двох квартир у АДРЕСА_1 , площею 20,05 кв.м. та по АДРЕСА_2 , площею 51,20 кв.м.

На виконання вимог Закону України «Про очищення влади» позивачем подано відповідну заяву про проведення перевірки.

ДПІ у Солом`янському районі у м. Києві 29 червня 2016 року № 2645/0/26-58-13-07/0 складено висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» ОСОБА_1 , яка працює на посаді головного спеціаліста адміністративного департаменту Міноборони України. У висновку зазначено, що ОСОБА_1 зазначено достовірні відомості щодо наявності майна, водночас, у зв`язку з ненадходженням запитуваної інформації, яка підтверджує вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , встановити відповідність/невідповідність вартості майна (майнових прав) ОСОБА_1 наявній податковій інформації про доходи неможливо.

На запит Департаменту кадрової політики Міноборони України від 04 серпня 2016 року № 226/7/6677 про проведення додаткової перевірки ДПІ у Солом`янському районі у м. Києві здійснила таку перевірку та з урахуванням письмових пояснень і наданих документів склала висновок від 23 серпня 2016 року № 6181/9/26-58-13-07-14, відповідно до якого у декларації про майно за 2014 рік ОСОБА_1 вказала достовірні відомості щодо належного їй майна, проте вартість такого майна не відповідає наявній податковій інформації про її доходи. При цьому, невідповідність мала місце у зв`язку з тим, що при заповненні Декларації у позиції 25 розділу ІІІ відображено відомості про майно, що перебуває у власності декларанта, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , вартість придбання якої не відповідає доходам ОСОБА_1 (згідно Центральної бази даних Державної фіскальної служби України, з урахуванням наданих ОСОБА_1 підтвердних документів), отриманих із законних джерел на протязі 1998 - ІІІ квартал 2009 років. Не погоджуючись із вказаним вище висновком, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про очищення влади» визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про очищення влади» особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Згідно частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» перевірці підлягають:

1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону;

2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Пунктом 3 частини третьої наказу Міністерства фінансів України від 03 листопада 2014 року №1100 «Про затвердження Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», та форми висновку про результати такої перевірки» (далі Порядок №1100), що визначає процедуру проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, встановлено, що проведення вказаної перевірки фактично полягає в аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка з метою з`ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» , з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з`ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; порівняльному аналізі наявної інформації з метою з`ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманих із законних джерел.

Пунктом 3 Порядку № 1100 визначено загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки, які включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки (послужного списку) особи, стосовно якої проводиться перевірка;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в:

аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з`ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з`ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

порівняльному аналізі наявної інформації з метою з`ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов`язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Відповідно до частини четвертої Порядку №1100 при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів, а також, інформація надана особою, стосовно якої проводиться перевірка.

Як зазначає відповідач, в межах додаткової перевірки позивачем надавалися особисті письмові пояснення щодо придбання нерухомого майна, за змістом яких вбачається, що квартиру АДРЕСА_3 придбано за кошти, заощаджені особисто нею, чоловіком ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_5 , а також надавалися пояснення матері позивача, за змістом яких позивачу передавалися заощаджені кошти у сумі 500 000 грн., які зберігалися на рахунках в Укргазбанку, Укрпромбанку, Ощадбанку. Одночасно, відповідачем стверджується, що згідно даних про доходи, нараховані або сплачені фізичним особам, доходи позивача становили 85 243,04 грн., доходи ОСОБА_3 7 326,79 грн., доходи матері позивача 26 077,18 грн., тому зазначеної суми в сукупності не достатньо для здійснення інвестиційних вкладів в сумі 559 790 грн., а будь-яких документів, що підтверджують наявність достатньої суми на рахунках банків, не надано для перевірки.

З власних письмових пояснень позивача від 10 серпня 2016 року, наданих ДПІ у Солом`янському районі у м. Києві в рамках додаткової перевірки, вбачається, що вона має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка набута у 2009 році відповідно до Договору про інвестування у житлове будівництво. Кошти на будівництво та придбання квартири складаються з її власних заощаджень, заощаджень чоловіка, матері та покійного батька, який мав вклади в різних установах банків, при цьому, підтвердити інформацію щодо розміщення вкладів у банках вона не має можливості, оскільки відповідні документальні докази не збереглися.

На підтвердження обставин неможливості надання інформації щодо розміщених у банківських установах заощаджень близькими родичами позивача надано копії відповідей від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (від 06 грудня 2017 року №37-036-24562/17) та ПАТ «Ощадбанк» (від 07 грудня 2017 року №46-11/1503-3165/2017-00/С) про відсутність правових підстав для надання запитуваної інформації про вклади.

Окрім того, відповідно до відповіді Національного Банку України від 16.08.2017 року № 20-0009/56864, станом на 21.01.2010 року вимоги громадянина ОСОБА_4 були визнані та акцептовані ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк».

З урахуванням усіх наявних в матеріалах справи доказів та пояснень позивача та її близьких родичів, вбачається наявність достатніх для інвестування у нерухомість грошових коштів, проте, у висновку за результатами перевірки відповідачем не відображено яким чином надані пояснення перевірялися та як вони впливають на встановлення обставин недостовірності наданих відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади».

Варто наголосити, що відповідно до пункту 12 Порядку №1100 у разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів Декларації, контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п`ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмові пояснення за такими фактами та документи, що підтверджують такі обставини і є обов`язковими для розгляду та врахування відповідним контролюючим органом при підготовці висновку про результати перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надавалися такі пояснення, що підтверджує і відповідач, проте доказів того, яким чином такі пояснення перевірялися (як-то копії запитів до відповідних органів) матеріали перевірки не містять та не були надані ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 35 Постанови Кабінету Міністрів України № 563 від 16 жовтня 2014 року, якою затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» визначено, що якщо висновок, що надійшов від органу перевірки за результатами перевірки, є неповним або суперечить іншим матеріалам перевірки, орган, в якому проводиться перевірка, з метою проведення додаткової перевірки чи уточнення отриманої інформації одноразово звертається із запитом до органів перевірки.

Також, у разі отримання додаткової інформації щодо відомостей, які підлягають перевірці, яка впливає на суть раніше надісланого висновку, контролюючий орган проводить додаткову перевірку, готує та надсилає органу, в якому проводиться перевірка, висновок про результати додаткової перевірки.

У разі відсутності додаткової інформації щодо відомостей, які підлягають перевірці, контролюючий орган за результатами розгляду такого запиту надсилає листа з інформацією про відсутність підстав для проведення додаткової перевірки.

Втім, матеріалами справи підтверджено порушення процедури проведення перевірки, визначену Порядком №1100, адже висновок відповідача щодо недостатності підтверджених сум позивача, отриманих з офіційних джерел, для здійснення інвестиційних вкладів у сумі 559 790,00 грн. та відсутності будь-яких документів, які б підтверджували наявність достатньої суми на рахунках банків, є недостатньо обґрунтованим, не підтвердженим належними та достатніми доказами.

Щодо зміни поштової адреси будинків, варто наголосити, що згідно з розпорядженням Солом`янської районної державної адміністрації у м. Києві №1592 від 18 вересня 2008 року, новозбудованим житловим будинкам АДРЕСА_4 , присвоєно постійні поштові адреси, зокрема будинку АДРЕСА_5 , у якому позивачем проінвестовано квартиру. Таким чином, посилання відповідача на невідповідність у різних документах зазначення адреси об`єкту інвестування, спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги фактично містять лише посилання на порядок проведення перевірки, проте не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставами для його скасування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2020 року без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 09 лютого 2021 року.