Справа № 380/5765/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/5765/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, із вимогами:

-визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №026876 від 19.05.2020 року, складеного Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області;

-визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Львівській області №193620 від 07.07.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при здійсненні габаритно-вагового контролю відповідачем допущено чисельні порушення чинного законодавства: талон (чек) за результатами перевірки не містить реквізитів щодо пункту проведення вагового контролю та відомостей про ваги, на яких здійснювалось зважування, який відсоток похибки таких ваг, чи проходили вони періодичну повірку та чи відповідає це обладнання нормативним вимогам. Крім того, позивач вказує, що у розрахунку зазначено невірний маршрут руху транспортного засобу, а сам позивач не може бути перевізником у розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", адже транспортни засіб був наданий у тимчасове користування іншій юридичній особі - ПП "ЛС-Транс".

Ухвалою судді від 27.07.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді від 07.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом у судове засідання) сторін.

08.09.2020 року від представника відповідача до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву. Обгрунтовує свої заперечення представник відповідача тим, що після проходження габаритно-вагового контролю співробітниками Київського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки було встановлено, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу MAN (реєстраційний номер т.з. НОМЕР_1 ), складає 12200 т при нормативно-допустимих 11000 т, тому вагові параметри навантаження на одиночну вісь перевищили нормативно-допустимі на 10,9%. Вказане було зафіксовано в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.05.2020 року № 026876. За результатами розгляду справи, відповідно до ч.1 абзацу 15 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07.07.2020 року № 193620, якою на позивача накладено штраф в розмірі 17000,00 грн.

Окрім цього, 08.09.2020 року представником відповідача на адресу суду скеровано клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог - про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №026876 від 19.05.2020 року, складеного Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області. Загалом, клопотання мотивоване тим, що оскаржуваний у даному позові, окрім іншого, розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому він не може бути предметом спору. Водночас, представник відповідача у клопотанні звернув увагу суду на те, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №803/3/18.

Судове засідання, що відбулось 10.09.2020 року, було відкладено на іншу дату за клопотанням представника позивача.

16.09.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка фактично дублює обґрунтування позову, зазначене у позовній заяві.

Засобами електронного зв`язку на адресу суду від представника відповідача 02.10.2020 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а від представника позивача 05.10.2020 року - клопотання про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. У зв`язку із неявкою сторін в судове засідання, що було призначене на 05.10.2020 року, останнє було відкладено на іншу дату.

У зв`язку із перебування судді Сасевич О.М. на лікарняному, розгляд справи, призначений на 12.11.2020 року було відкладено на іншу дату.

17.12.2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в якому він вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити, а також письмові пояснення, які фактично дублюють обґрунтування, зазначені у відповіді на відзив.

В судове засідання, що відбулось 21.12.2020 року, з`явився представник відповідача 1, який заявив клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог, внаслідок чого, ухвалою суду від 21.12.2020 року клопотання представника відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті, про закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі №380/5765/20 було задоволено; провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови, розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в частині позовних вимог про визнаня протиправним та скасування розрахунку плати за поїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №026876 від 19.05.2020 року, складеного Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області закрито. Судове засідання, внаслідок визнання обов`язкової явки позивача було відкладено на іншу дату.

В судове засідання, призначене на 01.02.2021 року з`явився представник відповідача, який просив відмовити в задоволенні даного позову. Представник відповідача не заперечив з приводу переходу до письмового провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомляв.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

19.05.2020 року посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки МАN 18226, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 шляхом зважування, за результатами якої видано талон зважування від 19.05.2020 року о 3.39 год., складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 026876 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.05.2020 року № 0013368.

Згідно акту №216611 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 19.05.2020 року, здійсненої головними спеціалістами ВДКНБТ ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобільній дорозі М-06 36 кілометр СПВК (згідно направлення на перевірку від 14.05.2020 року №000183) було проведено перевірку транспортного засобу марки MAN 18226, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . Під час перевірки виявлено порушення: згідно чеку зважування №04150 від 19.05.2020 року навантаження на одиничну вісь становить 12,2 т., що перевищує допустиме навантаження на вісь транспортного засобу на 10,9%. Водій в поясненнях до акту вказав, що не знав за перенавантаження.

Представниками Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено довідку №0013368 про результат здійснення габаритно-вагового контролю від 19.05.2020 року, згідно якої навантаження на осі автомобіля MAN 18226, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 7,24 т. та 12,2 т.

Окрім цього, представниками Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено акт №026876 від 19.05.2020 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, згідно якого осьові навантаження автомобіля MAN 18225, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становлять: 7,24 т при нормативно допустимих 11 т., та 12,2 т. при нормативно до пустими 11 т.

За результатом перевірки було складено розрахунок №026876 від 19.05.2020 року плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 741,15 євро.

Внаслідок розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області винесено постанову від 07.07.2020 року №193620 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000 грн., відповідно до абзацу 15 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про автомобільний транспорт", зі змінами та доповненнями, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, Законів України "Про транспорт", Законів України "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до вимог частин першої, другої 1, 2 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог частини 4 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

За приписами ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Відповідно до п. 16 цієї Постанови перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30.

Згідно з п. 3 цих Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (далі - Порядок № 879).

Відповідно до пп. 4 п.2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з абз. 1 п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до п. 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Згідно з п. 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Таким чином, обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів покладено саме на перевізника.

Разом із тим, ані Правила дорожнього руху, ані Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, не визначають поняття перевізника.

В той же час, таке визначення міститься у Законі України "Про автомобільний транспорт" №2344-III. Так, статтею 1 вказаного закону визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію (стаття 33 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Статтею 60 Закону № 2344-III встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Згідно акту №216611 від 19.05.2020 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом зазначено, що під час перевірки транспортного засобу виявлено порушення: згідно ТТН №4 від 18.05.2020 року автомобілем MAN 18226, д.н. НОМЕР_1 надавались послуги перевезення вантажу. Згідно чеку зважування №04150 від 19.05.2020 року навантаження на одиничну вісь становить 12,2 т., що перевищує допустиме навантаження на вісь транспортного засобу на 10,9%. У водія відсутній дозвіл на перевезення великогабаритного вантажу автомобільними дорогами України загального користування.

Відтак, суд приходить до висновку, що працівниками Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортного засобу MAN 18226, реєстраційний номер НОМЕР_1 та при оформленні документів за результатами перевірки бралась до уваги товарно-транспортна накладна №4 від 18.05.2020 року форми №1-ТН, в графі автомобільний перевізник якої вказано: "ПП ЛС-ТРАНС".

Вказана товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України, ст.50 Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між автомобільним перевізником - ПП ЛС-ТРАНС та відправником (вантажовідправником) - ТзОВ "ПРОЛОГ ТД".

При цьому згідно змісту товарно-транспортної накладної №4 від 18.05.2020р. перевізником вантажу є не позивач, а ПП ЛС-ТРАНС.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568) затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила №363). Згідно з розділом 1 Правил №363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Додатком 7 до Правил №363 затверджена форма товарно-транспортної накладної, в якій обов`язковою до заповнення графою визначено автомобільного перевізника, у даному випадку у товарно-транспортній накладні визначено перевізника - ПП ЛС-ТРАНС, проте, даний факт було проігноровано посадовими особами відповідача під час перевірки.

З наведеного слідує, що ФОП ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", так як його транспортний використовувався іншим суб`єктом господарювання, у той час як за ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника, в зв`язку із чим, позивач не може нести відповідальність за результати його господарської діяльності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, які мають елементи або функції настроювання, повинні мати захист від вільного доступу до зазначених елементів і функцій (включаючи програмне забезпечення) з метою запобігання несанкціонованому втручанню. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Зі змісту актів, довідки та розрахунку, складених за результатами перевірки транспортного засобу MAN 18226, реєстраційний номер НОМЕР_1 , неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортних засобів позивача, який відсоток похибки таких ваг, чи проходили вони періодичну повірку (метрологічну атестацію) тощо.

З долученого представником відповідача до матеріалів справи свідоцтва № НОМЕР_2, виданого ДП Київським обласним науково-виробничим центром стандартизації, метрології та сертифікації ДП "КИЇВОБЛСТАНДАРТМЕТРОЛОГІЯ" про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки: ваги тензометричні автомобільні серії "Лахта-У" Модель СА80000А/18 вбачається, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ EN 45501:2017 "Метрологічні аспекти неавтоматичних зважувальних приладів" та експлуатаційної документації виробника.

Однак квитанція (чек) зважування транспортного засобу від 19.05.2020 року не містить назви, серії чи моделі засобу вимірювання ваги, відтак суд вважає недоведеним факт належності свідоцтва № НОМЕР_2 , виданого ДП Київським обласним науково-виробничим центром стандартизації, метрології та сертифікації ДП "КИЇВОБЛСТАНДАРТМЕТРОЛОГІЯ" саме цій вимірювальній техніці, за допомогою якої здійснювалось зважування транспортного засобу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що "принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії". З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що постанова Управління Укртрансбезпеки у Львівській області від 07.07.2020 року № 193620 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Львівській області №193620 від 07.07.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в сумі 840 (чвісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (03135 м. Київ, просп. Перемоги, 14; ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сасевич О.М.