Справа № 823/868/18
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року справа № 823/868/18

13 годин 15 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 823/868/18

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач ОСОБА_1 - особисто]

до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області (вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача Пилипас І.Я. - за довіреністю]

про визнання протиправним та скасування рішення, прийняв рішення.

09.07.2020 з Верховного Суду до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа на новий розгляд за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення у частині стягнення моральної шкоди, у якому позивач з урахуванням заяви від 04.02.2021 просив:

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на його користь моральну шкоду у сумі 2 000 грн;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 3171,70 грн та 12450 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 823/868/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 (суддя Гаращенко В.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 скасовано у частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди та направлено справу №823/868/18 на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду; у іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 залишено без змін.

Розпорядженням керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 № 237 зобов`язано начальника відділу організаційного забезпечення та контролю (канцелярії) суду внести до автоматизовної системи документообігу суду відомості передачі адміністративної справи № 823/868/18 на новий розгляд. 14.12.2020 за результатами автоматизованого розподілу справу передано судді Л.В. Трофімовій .

Ухвалою від 15.12.2020 справу прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Призначено підготовче судове засідання на 12.01.2021 - закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 27.01.2021 - оголошено перерву до 03.02.2021, 05.02.2021.

У постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 823/868/18 зазначено, що «виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, розчарування у результаті такої триваючої ситуації невизначеності. Що стосується розміру, то відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості». Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (адміністративне провадження №К/9901/61268/18 ЄДРСР 90029602) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 (ЄДРСР 73732590) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 (ЄДРСР 75482962) скасував у частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди та направив справу №823/868/18 на новий розгляд. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22.11.2005). Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що відповідач неналежно розглядав звернення та надавав адміністративні послуги, спонукав до витрачання зусиль і часу для захисту порушених прав у суді (справа №823/1450/17), що вимагало звертатись за правовою допомогою (а.с.8-9), це відобразилось на психоемоційному стані через виникнення хвилювань і переживань, призвело до втрати часу у досягненні мети отримати дозвіл на розробку проєкту землеустрою. Позивач у судовому засіданні вимогу стягнути моральну шкоду з бюджетних асигнувань відповідача у сумі 2000 грн підтримав, проте наголосив, що погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації не відбулось. За змістом позовної заяви позивач вважає, що моральну шкоду йому завдали дії з тривалого не видання наказу у відповідь на звернення від 13.07.2017 (а.с.11). Позивач переконаний, що моральна шкода завдана: зволіканням відповідача у неналежному розгляді клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою і відповідно реалізації прав на приватизацію земельної ділянки; надання відмови з тих самих мотивів, що вже були визнані судом незаконними; прийняття чергового незаконного рішення, що порушує право позивача на приватизацію земельної ділянки. За кожне із цих трьох ознак порушень позивач вбачає завдання моральної шкоди у сумі 4500 грн (1500х3), проте просить стягнути лише частину у сумі 2000 грн. Не отримання вчасно рішення встановленої форми як акта ненормативного характеру (на думку позивача) підтверджують рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.11.2017 у справі №823/1450/17, від 23.04.2018 у справі №823/868/18 та від 08.11.2018 у справі № 2340/3504/18. У письмових поясненнях ОСОБА_1 від 26.01.2021 (а.с.232-234) зазначено, що позивач використав усі наявні засоби судового захисту, отримав три судові рішення, що визнали дії та/або бездіяльність відповідача протиправними, однак не зміг отримати від відповідача належного розгляду свого клопотання, що свідчить про розчарування (неможливості реалізувати своє право та отримати законну відповідь про розгляд клопотання), хвилювання (з 2017 року участі у низці судових спорів, відтак стан невизначеності і очікувань), втрати свого часу на захист прав у суді, зокрема відвідування судових засідань у м. Черкасах та м. Києві, відвідування правозахисника. У заяві від 04.02.2021 вх.3574/21 про стягнення судових витрат зазначено, що позивач зобов`язаний оплатити адвокату згідно додатка 2 до договору вартість правової допомоги 3000 грн за апеляційну скаргу, 3000 грн за касаційну скаргу та 5000 грн гонорару з урахуванням висновків Верховного Суду у справі №640/18402/19 незалежно від фактичності понесених витрат на час ухвалення судового рішення, а також сплачений позивачем судовий збір за розгляд справи у суді всіх інстанцій: першої - 704,80 грн, апеляційної - 1057,20 грн, касаційної - 1409,70 грн та 1450 грн витрат на правову допомогу у суді першої інстанції.

Представник відповідача щодо задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди з бюджетних асигнувань відповідача у сумі 2000 грн заперечував з підстав викладених у відзиві (05.01.2021 вх370/21) та письмових поясненнях, що вмотивовані таким: на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.11.2017 у справі № 823/1450/17 Головне управління повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 13.07.2017 за результатами якої 13.02.2018 повідомило письмово заявника, що позитивне вирішення порушеного питання є неможливим з огляду на таке. Відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. З питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 зазначено, що рішенням Топилівської сільської ради Чигиринського району рекомендовано Головному управлінню відмовити у зв`язку з потребою першочергового виділення земель учасникам антитерористичної операції та жителям села Топилівка. Доказів переселення у село Топилівка та/або зайнятості у соціальній сфері на селі та/або статусу учасника бойових дій позивач не надав. Твердження про недотримання вимог Закону України «Про адміністративні послуги» є недоречним, позаяк ЦНАП не залучено учасником цієї справи. Адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону. Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.10.2017 № 216 про затвердження типових Інформаційних та Технологічних карток адміністративних послуг, що надаються територіальними органами Держгеокадастру не визначено таку адміністративну послугу як «надання дозволу на розробку проекту землеустрою». У відзиві зазначено, що заявлені витрати є неспіврозмірними у контексті вимоги розумності і справедливості щодо реалізації прав на приватизацію земельної ділянки з реальними затратами адвоката на підготовку до справи з огляду на те, що позовна заява, у справі 823/868/18 ідентична з позовною заявою, що розглядалась у справі 8238/1450/17, підготовлена самостійно та подана особисто ОСОБА_1 , який є адвокатом та надає тривалий час правову допомогу іншим громадянам у земельних спорах, тому не доведено авторського змісту позову підготовленого адвокатом С.М. Шестаковим, який не вчинив жодних дій для написання нового змісту позовної заяви відмінної від позову у справі №823/1450/17 з доказами вчинення власних дій до збирання нових доказів та обґрунтування позиції щодо позову у справі №823/868/18. Матеріалами справи не доведено понесені реальні витрати на час розгляду справи. Не надано позивачем доказів що би підтверджували факт витрати ОСОБА_1 та факт отримання адвокатом С.М. Шестаковим коштів на правову допомогу крім 1450 грн витрат на правову допомогу у суді першої інстанції (а.с.57, 59). У позовній заяві не обґрунтовано наявність моральної шкоди, тобто у чому саме полягає психологічне напруження позивача. У судовому засіданні представник відповідача наголосила, що не надано доказів наявності інших втрат морального характеру яких зазнав позивач у результаті отримання відмови листом без порушення строків розгляду заяви позивача і неотримання дозволу на розробку проекту землеустрою з урахуванням чинного рішення Топилівської сільської ради Чигиринського району від 04.08.2017 № 15-4/VII (а.с.34), де йдеться про позивача і його дружину, яка у суді оскаржувала відповідне рішення. У відзиві зазначено, що позивач не обмежений у виборі земельної ділянки, яку бажає отримати у власність, реалізації права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки у послідовному дотриманні усіх процедур та етапів. Відмовою відповідача не позбавлено позивача права звернутись за дозволом на розробку проекту землеустрою та/або про затвердження проєкту землеустрою без дозволу відносно іншої земельної ділянки у адміністративних межах населеного пункту Топилівка. У запереченнях від 05.02.2021 відповідачем зазначено, що апеляційна скарга позивача у даній справі була залишена без задоволення, тому понесені витрати компенсації не належать. Представником під час підготовки касаційної скарги не проаналізовано судової практики іншої, ніж тієї на яку він вже посилався ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі у справі №823/868/18, не сформовано нової позиції. Зміст касаційної скарги подібний до змісту апеляційної скарги. Представник позивача на стадії касаційного розгляду участі не брав. Правова допомога на стадії апеляційного та касаційного розгляду була зведена до написання та подачі лише одного процесуального документу. Для визначення наявних моральних страждань у особи застосовується велика кількість оціночних понять і суджень, таких як «розумність», «справедливість», «глибина душевних страждань», «інші обставини, що мають значення у справі». Розуміння цих понять кожною людиною, не тільки правником, залежить від її світогляду, тому може різнитися суттєво. Такий психічний стан як «моральні страждання» є виключно суб`єктивним станом та настає у кожної конкретної особи за різних життєвих обставин і різню мірою у прояві наслідків і стягнення маральної шкоди у сумі 2000 грн від 4500 грн є необґрунтованою. Належним, достовірним та достатнім доказом наявних «моральних страждань» у позивача є висновок експертизи, що позивачем не надано. Відповідно до статті 101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, що входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Позивачем не надано доказів, що відмова у формі листа - не на бланку рішення Головного управління у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою спричинила моральні страждання у позивача, який має статус адвоката і знає судову практику, що не є сталою. 17.01.2018 (а.с.11) позивач звернувся до Головного управління з клопотанням про виконання рішення від 22.07.2017 у справі № 823/1450/17 - набрало законної сили 10.01.2018 (ЄДРСР 70853995), 13.02.2018 позивачу надано рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за заявою від 13.07.2017 (заява про повторний розгляд від 17.01.2018), проте 22.02.2018 подано позовну заяву до Черкаського окружного адміністративного суду за заявою від 13.07.2017 (заява про повторний розгляд від17.01.2018), а 27.02.2018 відкрито провадження за поданою позовною заявою у справі № 823/868/18. Позивач не перебував у стані напруження у зв`язку із невизначеністю результату розгляду його клопотання з урахуванням позитивних зобов`язань держави у контексті реалізації майнових прав особи. Представник відповідача у засіданні 05.02.2021 просила відмовити у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі - Положення № 333), Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням. Згідно з підпунктом 13 пункту 4 Положення № 333 Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Відповідно до пункту 8 Положення № 333 Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень на підставі частини 2 статті 116 Земельного кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Згідно з частино 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів від 31.01.2018 №60 Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру доручено розпочати з 1 лютого поточного року передачу усіх земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад, крім тих земельних ділянок, які не можуть бути передані у комунальну власність. Такі відомості є загальновідомими.

Згідно з пунктом 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України правові акти індивідуальної дії - рішення, що є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, скеровані окремим особам, застосовуються одноразово, після реалізації вичерпують дію.

У рішенні від 20.12.2010 у справі № 2а-5913/10/2370 зазначено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені. Нормативно-правові акти - це правові акти управління, що встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) адміністративно-правові норми та містять приписи, що встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування, регламентуючи однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування. Індивідуальні акти управління стосуються конкретних осіб та їхніх відносин і мають виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних справ або питань, що виникають у сфері державного управління з чіткою визначеністю адресата - конкретної особи або осіб та виникненням конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Оскільки акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, що породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, то суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо визнання протиправним і скасування інформації у листі.

Суд зазначає, що бездіяльність у наданні дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою про відведення земельної ділянки, що оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом, а саме наказом Головного управління Держгеокадастру в області було предметом розгляду судом. Відсутність належним чином оформленого наказу про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв рішення з числа тих, що він повинен ухвалити за законом. Рішення Держгеокадастру, прийняті за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не можуть бути оформлені у вигляді листів-відповідей. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 804/5597/15 (ЄДРСР 76613853) від 14.08.2020 у справі № 815/6699/17 (ЄДРСР 90985416), від 04.02.2021 у справі №802/927/17-а (ЄДРСР 94643518).

Лист фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, не породжує певних правових наслідків, його висновки не мають обов`язкового характеру для позивача.

Верховним Судом у постанові від 04.02.2021 у справі №802/927/17-а (ЄДРСР 94643518) зазначено, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, що він повинен був ухвалити за законом. Наданий відповідачем лист не може сприйматися судом як належна відмова у наданні такого дозволу, оскільки питання вирішене не у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі № 2340/3504/18, залишеної без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019, позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області задоволено повністю: визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, оформленої листом від 20.08.2018 №3394/0/95; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області (вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, ) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 20.07.2018 та вирішити питання про надання або про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області (ЄДРСР 77745748). Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 у справі № 2340/3504/18 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі №2340/3504/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовлено. В ухвалі від 01.04.2019 у справі № 2340/3504/18 зазначено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 27.02.2019 № 80 відмовлено у наданні дозволу (ЄДРСР 80861798) - ухвала набрала законної сили 01.04.2019.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 201 Цивільного кодексу України встановлено, що особистими немайновими благами, що охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, що фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю варто розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній о собі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 ЄДРСР 89181204). Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі № 607/15692/19 (ЄДРСР 89252075) зазначив, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частини 5 статті 21 КАС України). Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчиненню суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання функцій, спрямованих на захист прав та інтересів людини. Відповідний висновок містить постанова КАС ВС від 15.08.2019 у справі №823/782/16 (ЄДРСР 83692196).

Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а (ЄДРСР 87171085) зазначив, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17: адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції, проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, що заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, що свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки, у деяких випадках, стать, вік, стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини ввважає, що оцінка моральної шкоди за своїм характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Станков проти Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12.07.2007).

ЄСПЛ у справах С. Лещенко проти України від 21.01.2021 №14220/13 і №72601/13 https://sud.ua/ru/news/publication/191434-yespl-postanoviv-rishennya-u-spravi-sergiya-leschenka-proti-ukrayini дійшов висновку, що порушення були незначними, а тому постановив, що визнання факту порушення саме собою є достатньою справедливою сатисфакцією.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення у справі Hornsby проти Греції від 19.03.1997, № 18357/91, п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі Immobiliare Saffi проти Італії, заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України - рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009, заява № 40450/04, а також у інших справах проти України. У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, що перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка; рішення у справі Romashov проти України, № 67534/01, від 27.07.2004; у справі Dubenko проти України, № 74221/01, від 11.01.2005; у справі Kozachek проти України», № 29508/04, від 07.12.2006).

Законом України «Про безоплатну правову допомогу» визначено терміни: п.3 ч.1 ст.1 правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; п.4 ч.1 ст.1 правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні. Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України такого змісту: «Я, (ім`я та прізвище), урочисто присягаю у своїй адвокатській діяльності дотримуватися принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечувати право на захист та надавати правову допомогу відповідно до Конституції України і законів України, з високою відповідальністю виконувати покладені на мене обов`язки, бути вірним присязі». Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві. Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 затверджені Правила адвокатської етики, де зазначено: надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. Адвокат може ділити свій гонорар з іншими особами, якщо це не заборонено актами законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність (ст.6). Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, що суперечать чинному законодавству або цим Правилам (ст.7). Адвокат має залишатися незалежним від свого клієнта. Адвокат за можливості сприяє досудовому та позасудовому порядках урегулювання спорів між клієнтом та іншими особами. Адвокат повинен поважати свободу вибору клієнтом захисника своїх прав (представника чи особи, яка надає йому професійну правничу (правову) допомогу), і не перешкоджати у реалізації цієї свободи (ст.8). Під конфліктом інтересів варто розуміти суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов`язками перед клієнтом, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов`язків, а також на вчинення чи не вчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності (ст.9).

Судом з Єдиного реєстру адвокатів України встановлено, що позивач ОСОБА_1 є адвокатом, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю від 01.02.2018 № 000862. Форма адвокатської діяльності: адвокатське об`єднання «Юртерра» (https://erau.unba.org.ua/profile/58328). Шестаков Сергій Михайлович також є адвокатом, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю від 15.06.2017 № 000763. Форма адвокатської діяльності: адвокатське об`єднання «Юртерра» (https://erau.unba.org.ua/profile/55337).

Судом встановлено, що 22.07.2017 у справі № 823/1450/17 (суддя О.А. Рідзель) адміністративний позов ОСОБА_1 за заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га в адміністративних межах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області (за межами населеного пункту) від 20.07.2017 задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, викладене у листі від 21.08.2017 №7274/6-17 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, що розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути клопотання з доданими документами від 13.07.2017 (вхідний ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 20.07.2017 №12972/0/5-17-СГ) про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти відповідно до чинного законодавства рішення з урахуванням висновків суду у цій справі. Рішення набрало законної сили 10.01.2018 (ЄДРСР 70853995). Відомості про примусове виконання рішення від 22.07.2017 у справі № 823/1450/17 учасниками не надано. Обставин здійснення судового контролю за виконанням рішення від 22.07.2017 у справі № 823/1450/17 судом не встановлено. У листі-відповіді відповідача від 21.08.2017 № 7274/6-17 зазначено: «Указом Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Документи, що засвідчують зайнятість у соціальній сфері у поданих документах відсутні. Додатково повідомляємо, що відповідно до рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 № 15-4/VII cільська рада вважає за необхідне відмовити Вам у надані погодження на надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області 13.02.2018 на виконання рішення від 22.07.2017 у справі № 823/1450/17 повторно розглянуто клопотання з доданими документами від 13.07.2017 (вхідний ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 20.07.2017 №12972/0/5-17-СГ) та листом від 13.02.2018 № 547/0/95-18 відмовлено у задоволенні клопотання. Вважаючи відмову викладену у листі протиправною позивач 22.02.2018 звернувся до суду з позовом у даній справі № 823/868/18. У листі від 13.02.2018 № 547/0/95-18 зазначено: «Указом Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Документи, що засвідчують зайнятість у соціальній сфері у поданих документах відсутні. Додатково повідомляємо, що відповідно до рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 № 15-4/VII cільська рада вважає за необхідне відмовити громадянину ОСОБА_1 у надані погодження на надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 у справі № 823/868/18 (суддя В.В. Гаращенко), залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, викладене у листі від 13.02.2018 №547/0/95-15 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1450 (одна тисяча п`ятдесят) грн; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (у т.ч. щодо моральної шкоди).

Верховним Судом прийнято постанову від 25.06.2020 № 823/868/18 якою рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 скасовано у частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди та направлено справу №823/868/18 у наведеній частині на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду; у іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2018 залишено без змін. У постанові зазначено, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Суд зазначає, що Верховним Судом залишено без змін рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 у справі № 823/868/18 (ЄДРСР 73752590) у частині визначення способу захисту порушеного права та не змінено рішення суду: не було зобов`язано Головне управління Держгеокадастру прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою про відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Топилівської сільської ради Чигиринського району у контексті повторюваності чи триваючих протиправних дій відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки (ВС у постанові від 24.01.2019 у справі № 806/2978/17).

Надаючи оцінку аргументу позивача щодо «відмови з тих самих мотивів», суд зазначає про таке.

Відповідачем не дотримано місячний строк розгляду і повторного розгляду - клопотання від 13.07.2017 у встановлений строк не розглянуто з прийняттям певної форми рішення щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, проте зазначені обставини були предметом розгляду і вирішення у справах № 823/1450/17 та № 823/868/18 - визнання їх протиправними є достатнім визнанням факту недотримання форми у контексті превалювання змісту над формою.

Позивачем не надано доказів, що оскаржувана відмова і отримання мотивованого листа відповідача від 21.08.2017 №7274/6-17 та 13.02.2018 № 547/0/95-18 потребувала від позивача додаткових зусиль в організації свого життєвого простору (зміна майнового стану, коло звичного спілкування), розчарування від того, що очікування забезпечення виконання рішення суду у справі № 823/1450/17 не виправдалось (виконання судових рішень врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», а заходи щодо контролю за виконанням рішення визначені статтею 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України) та як наслідок призвело до додаткових невиправданих хвилювань і емоційного напруження, впливу на психологічну цілісність (професійна діяльність пов`язана, зокрема із представництвом інтересів осіб у судових органах та державних органах) через обізнаність про зв`язок ухвалення рішення відповідача від рішення органу місцевого самоврядування щодо наміру отримати конкретну ділянку з урахуванням права інших осіб відповідно до рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 № 15-4/VII. Під час розгляду справи позивач наголошував, що погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації не відбулось (а.с.258, 283).

Європейський суд з прав людини зазначає, що термін «приватне життя» є широким поняттям, що не має вичерпного визначення, і поширюється на безліч аспектів і включає в себе її фізичну та психологічну цілісність. Репутація і честь людини є частиною її самоідентифікації і психологічної цілісності, а тому також охоплюються поняттям приватне життя (Bogomolova проти Росії, № 13812/09, § 51, ЄСПЛ, 20.06.2017).

Позивачем не обґрунтовано, що відмова у формі листа від 13.02.2018 № 547/0/95-18 вплинула на репутацію, гідність та честь позивача. Суди, визнавши протиправними рішення викладені у листах від 21.08.2017 № 7274/6-17 та від 13.02.2018 № 547/0/95-18 у справі №823/1450/17 (ЄДРСР 70853995) і №823/868/18 (ЄДРСР 73732590) зазначали про форму «рішення» і спонукали до повторного розгляду, тому визнання факту порушення через недотримання форми саме собою є достатньо справедливим.

25.06.2020 у цій справі ВС у адміністративному провадженні №К/9901/61268/18 зазначив: адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з не розглядом його клопотання. Позивач зазначав, що тривала боротьба на захист своїх прав виснажує його, викликає у нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування у результаті такої триваючої ситуації невизначеності.

Надаючи оцінку наявності підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди та її розміру судом узято до уваги, що рішення судів першої інстанції у частині оцінки протиправності дій Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у справі № 823/1450/17 не було оскаржено в апеляційному порядку, у справі №823/868/18 залишено без змін (ЄДРСР 90029602).

Представник відповідача, обґрунтовує мотиви відмови тим, що чинним і не скасованим рішенням Топилівської сільської ради Чигиринського району від 04.08.2017 №15-4/VІІ «Про пропозицію Топилівської сільської ради Чигиринського району щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою по відведенню земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Топилівської сільської ради ОСОБА_8 та ОСОБА_1 » рекомендовано Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області не надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою по відведенню земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Топилівської сільської ради ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , у зв`язку з потребою першочергового виділення земель учасникам АТО, жителям села Топилівка.

Під час судового засідання 05.02.2021 судом з пояснень позивача встановлено, що ОСОБА_8 є дружиною позивача ОСОБА_1 , особи спільно проживають за одним адресом, у рішеннях від 22.07.2016 № 823/766/16 за позовом ОСОБА_8 та рішеннях у справах №823/1450/17 і №823/868/18 за позовом ОСОБА_1 зазначена одна адреса: АДРЕСА_3 . У рішенні від 22.07.2016 № 823/766/16 зазначено, що земельна ділянка за якою зверталася позивач відповідно до довідки форми 6-зем від 19.11.2015 (вих.С-3/0-9/19-15) належить до земель приватної власності (землі спільної нерозподіленої власності (земельні частки паї громадян).

Позивач обізнаний з принципами судочинства, принципами діяльності відповідача та органів місцевого самоврядування і статтею 3 Цивільного кодексу України (загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність) і статтею 13 Цивільного кодексу України (не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах).

Суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано, у чому саме відбулось стверджуване «психологічне напруження» (а.с.231).

Позивач звернувся з клопотанням про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідач повідомив від 21.08.2017 № 7274/6-17 та від 13.02.2018 № 547/0/95-18 позивачу двічі про позицію і чинне рішення сільської ради, яке повинен був врахувати щодо дозволу, однак такі відмови визнані рішеннями у формі листів протиправними через недотримання форми реагування за відсутності мотивованої підстави згідно статті 118 Земельного кодексу України.

У постанові ВС від 19.10.2020 у справі №580/194/19 (ЄДРСР 92300787) зазначено, що обов`язковому з`ясуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. Беручи до уваги те, що позивачем не доведено і не надано судам першої та апеляційної інстанцій відповідних доказів завдання йому моральної шкоди, Верховний Суд уважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині вимог. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 818/1434/17.

У постанові Верховного Суду від 21.09.2020 у справі № 370/1668/15-ц (ЄДРСР 91722718) зазначено, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними, оскільки надані позивачем документи не містять доказів про причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача і заподіяною позивачу шкодою.

У постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №621/1349/17 (ЄДРСР90713920) зазначено, що скаржник просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у сумі 200 000 грн. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не вирішення міською радою у встановленому законом порядку клопотання позивача не завдало йому моральної шкоди та виходив з того, що позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. З таким висновком колегія суддів погоджується та вважає, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, не допустив неправильного застосування норм матеріального права. Діяльність відповідача не призвела до такого рівня страждань, який би був достатнім для висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду.

Згідно із частиною першою, пунктами 2, 4 частини другої, частиною третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 та 20.02.2018 (справи №№ 804/2252/14, 818/1394/17 відповідно).

Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) варто розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Позивачем не було ініційовано виконавче провадження з виконання рішення від 22.11.2017 у справі № 823/1450/17 та позивач не звертався до суду у порядку ст.382, ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України та/або щодо зміни способу і порядку виконання. Рішення від 22.11.2017 у справі № 823/1450/17 за клопотанням від 13.07.2017 щодо повторного розгляду виконано відповідачем розглядом клопотання 13.02.2018. Відповідно до частини першої статті 2 та частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю, що набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, а саме: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Судом встановлено, що згідно довідки від 21.02.2018 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2016 запитувана земельна ділянка належить до земель резервного фонду (а.с.47). У матеріалах справи відсутні відомості, що до клопотання позивача від 13.07.2017 вх 12972/0/5-17-СГ поданого до відповідача додано документи, що засвідчують зайнятість у соціальній сфері. Рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 №15-4/VII рекомендовано Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області не надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою по відведенню земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Топилівської сільської ради ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , у зв`язку з потребою першочергового виділення земель учасникам АТО, жителям села Топилівка.

У справі № 823/766/16 позивач ОСОБА_8 є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , звернулася до відповідача 11.11.2015 №11518 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га, у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області за межами населеного пункту. У відповідь отримала лист відповідача від 06.05.2016 №3721/6-16 відповідно до якого вищевказана земельна ділянка є землею приватної власності (землі спільної нерозподіленої власності, земельні частки, паї громадян), тому вирішення вищевказаного питання не відноситься до компетенції відповідача. Рішенням від 22.07.2016 у справі № 823/766/16 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_8 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 06.05.2016 №3721/6-16, зобов`язання розглянути її звернення від 11.11.2015 №11518 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га, у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області за межами населеного пункту та прийняти рішення в порядку, спосіб, за формою і в строки, що передбачені чинним законодавством, - відмовлено повністю, набрало сили - 29.09.2016 (ЄДРСР 59629588).

Надаючи оцінку твердженню позивача щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з бюджетних асигнувань відповідача у сумі 2000 грн, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що рішення суду на користь позивача у справі № 823/1450/17, що набрало законної сили 10.01.2018 виконано відповідачем шляхом розгляду клопотання позивача від 13.07.2017 та наданням відповіді від 21.08.2017 № 7274/6-17 (а.с.12). Відомості про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення у справі № 823/1450/17 та/або звернення позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення у матеріалах справи відсутні.

Надаючи оцінку твердженню позивача про невиконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі № 2340/3504/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019, суд зазначає, що предмет оскарження у справі № 2340/3504/18 на час порушення прав позивача відмовою Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у формі листа від 13.02.2018 № 547/0/95-18 та розгляду Черкаським окружним адміністративним судом правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у даній справі № 823/868/18 не існував, тому не може бути доказом завдання позивачу моральних страждань триваючою протиправною відмовою відповідача від 21.08.2017 № 7274/6-17 у даній справі № 823/868/18.

Надаючи оцінку твердженню позивача про невиконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 у даній справі № 823/868/18 у задоволеній частині позовних вимог, позаяк позивачу не було надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою, суд зазначає, що резолютивна частина рішення від 23.04.2018 у даній справі № 823/868/18 не містить рішення - зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд зазначає, що згідно частини 7 статті 118 Земельного кодексу України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Дійсність наміру на отримання земельної ділянки у власність у контексті оціненого розміру визначеної позивачем моральної шкоди (1500 грн за зволіканням відповідача у належному розгляді клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою і відповідно реалізації прав на приватизацію земельної ділянки + 1500 грн надання відповідачем відмови з тих самих мотивів, що вже були визнані судом незаконними + 1500 грн за прийняття відповідачем чергового, незаконного та такого, що порушує право позивача на приватизацію земельної ділянки рішення) з підстав неотримання відповіді на клопотання встановленої форми від відповідача за наявного рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 після надходження листа-відповіді від 13.02.2018 за яким діє принцип «мовчазної згоди», коли особа могла розпочати процес розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, після чого подати його із відповідною заявою на затвердження. Матеріалами справи не підтверджено, що позивач письмово відповідача (клопотання від 13.07.2017) про початок розроблення проекту землеустрою та додав до письмового повідомлення договір на виконання робіт із розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у місячний строк з дня закінчення місячного строку, встановленого для погодження клопотання

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи твердження позивача про завдану моральну шкоду по 1500 грн за кожною із зазначеною у обґрунтуванні позивачем позицією, що завдана: зволіканням відповідача у належному розгляді клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою і відповідно реалізації прав на приватизацію земельної ділянки; надання відповідачем відмови з тих самих мотивів, що вже були визнані судом незаконними; прийняття відповідачем чергового, незаконного та такого, що порушує право позивача на приватизацію земельної ділянки рішення, суд зазначає, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку, позаяк отримання такого дозволу не гарантує особі набуття такого права, позаяк сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом (рішення ВС від 26.03.2020 у справі №160/4108/19, ).

Позивачем у судовому засіданні 27.01.2021 зазначено, що моральна шкода складається з 4500 грн, по 1500 грн за кожною із зазначеною у обґрунтуванні позивачем позицією (за зволіканням відповідача у належному розгляді клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою і відповідно реалізації прав на приватизацію земельної ділянки; надання відповідачем відмови з тих самих мотивів, що вже були визнані судом незаконними; за прийняття відповідачем чергового, незаконного та такого, що порушує право позивача на приватизацію земельної ділянки рішення), проте з огляду на його терпіння просив суд стягнути лише частину - 2000 грн, проте не надав розрахунку моральної шкоди у такій сумі.

Суд зазначає, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Натомість, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №621/1349/17 (ЄДРСР90713920), від 21.09.2020 у справі № 370/1668/15-ц (ЄДРСР 91722718), від 19.10.2020 у справі №580/194/19 (ЄДРСР 92300787) позивач зобов`язаний довести наявність моральної шкоди, її розмір та її зв`язок з протиправними діями/бездіяльністю/рішеннями відповідача, позаяк сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано доказів, що протиправне рішення Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, викладене в листі від 13.02.2018 №547/0/95-15 з мотивами про наявне рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 № 15-4/VII про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, що розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району призвела до моральних чи фізичних страждань, психічних чи психологічних розладів, зміни звичайного кола спілкування чи умов його життя, погіршення його натхнення і творчих здібностей, приниження честі та гідності або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі, яка обізнана з судовою практикою та є за фахом адвокатом, що би мали наслідком підтвердження моральних страждань та/або фізичних незручностей для позивача.

Оцінка діям відповідача щодо розгляду клопотання позивача від 20.07.2017 листами від 21.08.2017 та від 13.02.2018 у даному рішенні не надається, позаяк зазначені дії оцінено у рішенні від 22.11.2017 у справі № 823/1450/17 та від 23.04.2018 у справі № 823/868/18.

Наявність певних недоліків у діяльності відповідача сама собою не може свідчити про незаконність діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди (аналогічна позиція у висновках Верховного Суду у постанові від 20.01.2021 справі № 686/27885/19, ЄДРСР 94489907). У даній справі щодо фактичної відмови у задоволенні клопотання позивача, суд, перевіряючи дотриманням верховенства права та законності розгляду звернення клопотання позивача відповідачем, забезпечує дотримання гарантій основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. Окремі процедурні недоліки недотримання форми відповіді на клопотання не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди за встановлених судом обставин і фактів без доказів і розрахунків позивача.

З огляду на обставини справи, аргументи і доводи учасників, оцінені докази з урахуванням вимог розумності та справедливості у визначенні суми, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 гривень, позаяк позивачем не надано, а судом не встановлено доказів психічних чи психологічних розладів, зміни звичайного кола спілкування чи умов його життя, погіршення натхнення і творчих здібностей, приниження честі та гідності або інших негативних явищ, заподіяних позивачеві, що би мали наслідком заподіяння моральної шкоди з боку відповідача через недотримання форми відповіді на клопотання від 13.07.2017 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за чинного рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 № 15-4/VII з огляду на визнання факту недотримання форми вирішення клопотання відповідачем і спонуканням до прийняття наказу судом (справа №2340/3504/18), що за змістом містив відмову позивачеві ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позаяк у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на користь ОСОБА_1 у сумі 2 000 грн відмовлено, а розподіл судових витрат із сплати судового збору та витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог здійснено у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 № 823/868/18, суд дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення розподілу судових витрат із сплати судового збору та надання правової допомоги за наслідками нового розгляду справи № 823/868/18 у частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 2000 грн.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову щодо вимоги про стягнення моральної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області у сумі 2000 грн відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області [вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 09.02.2021.

Суддя Л.В. Трофімова