Справа № 160/15140/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА РЕНТ" до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.11.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІВА РЕНТ" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради з приводу розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА РЕНТ" від 04.02.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою; зобов`язати Дніпровську міську раду у встановлений чинним законодавством термін прийняти рішення про надання Товариству з обмеженою відповідальністю "ІВА РЕНТ" дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки в оренду, орієнтованою площею 0, 18 га, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, 54.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.02.2020 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА РЕНТ" звернувся до Міського голови м. Дніпра з листом, щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою задля відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0, 18 га, яка розташована у АДРЕСА_1 . Разом з тим, листом від 23.09.2020 року відповідач надав відповідь, якою фактично відмовив у розгляді клопотання про розроблення проекту землеустрою на підставі того, що право власності у ТОВ «ІВА РЕНТ» виникло у супереч діючому законодавству, не надаючи при цьому будь-якого аргументу обґрунтування чи документу, що підтверджує відсутність законного права власності на об`єкт нерухомого майна у позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
24.12.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій підтримано позицію викладену в позовній заяві.
Відповідно до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ІВА РЕНТ» належить на праві власності нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
04.02.2020 року директор ТОВ «ІВА РЕНТ» звернувся до Дніпровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,18 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Цільове використання ділянки: для проектування, реконструкції існуючих будівель та нового будівництва.
До клопотання були додано наступні документи:
- Акт приймання передачі майна до Статутного капіталу ТОВ «ІВА РЕНТ» від 26.12.2016 року;
- Акт приймання передачі майна до Статутного капіталу ТОВ «ІВА РЕНТ» від 27.10.2018 року;
- Протокол загальних зборів № 1 від 24.11.2016 року;
- Протокол загальних зборів № 3 від 24.10.2018 року;
- Копія Статуту ТОВ «ІВА РЕНТ»;
- Копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 14.11.2019 року;
- Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 20.01.2020 року;
- Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2020 року;
- Копія Технічного паспорту на виробничий будинок корпусу виробничо-технічної бази;
- Графічні матеріали, на яких зображене бажане місце розташування земельної ділянки.
Зазначене клопотання зареєстровано відповідачем 04.02.2020 вх. № 36/586.
На вказане клопотання позивача, листом департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 7/13-1881 від 23.09.2020 року «Про розгляд звернення» повідомлено заявника, що під час розгляду проекту рішення було встановлено зауваження від в.о. директора департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради.
У листі зазначено, що задовольнити вимоги зазначені у клопотанні не вбачається можливим. Повідомлено, що документи списано до архіву, роботи згідно з клопотанням від 04.02.2020 року за вх. № 36/586 не проводяться.
В зауваженні в.о. директора департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради від 16.09.2020 року зазначено, право власності на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_1 у ТОВ «ІВА РЕНТ» виникло на підставі актів прийому-передачі майна від 26.12.2016 та від 27.10.2018 та протоколів учасників загальних зборів від 24.11.2016 № 1 та від 24.10.2018 № 3. В свою чергу право власності на об`єкт нерухомості у попередніх власників виникло на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 у справі № 2-7351/11. Цим рішенням визнано право власності на об`єкт нерухомого майна за гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 без прийняття в експлуатацію. Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визнано, експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.
Таким чином, право власності на об`єкт нерухомого майна у гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 виникало всупереч чинному законодавству, на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011 у справі № 2-7351/11, яке буде оскаржено. Враховуючи викладене, департамент правового забезпечення Дніпровської міської ради не погоджує проект рішення міської ради про надання ТОВ «ІВА РЕНТ» дозволу про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в передбаченому законом порядку та строки, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Положеннями ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розроблення до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктами «а», «б», «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Отже, Дніпровська міська рада наділена повноваженнями щодо передачі земельної ділянки у власність або у користування, яка знаходиться на території міста Дніпра.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону № 280/97-ВР, рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Отже, Дніпровська міська рада повинна прийняти рішення за клопотанням позивача виключно на пленарному засіданні Дніпровської міської ради, чого останньою зроблено не було.

Таким чином, лист департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради 7/13-1881 року від 23.09.2020 «Про розгляд звернення» не є рішенням Дніпровської міської ради стосовно розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону № 280/97-ВР, сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Отже, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо). Оскільки останні являються частинами єдиного процесу відведення земельних ділянок, а тому охоплюються терміном «питання відведення земельних ділянок».

В матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення Дніпровської міської ради стосовно розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Отже, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду клопотання позивача та прийняття відповідного рішення за наслідками такого розгляду.

Разом з тим, суд зазначає, що строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правомочності на ухвалення будь-яких рішень, в тому числі й тих, які є предметом спору у цій справі. Тому, пропуск цього строку сам по собі не свідчить про звільнення відповідної ради від обов`язку розглянути питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 року у справі № 509/4156/15-а (провадження № К/9901/7504/18).

Враховуючи відсутність рішення Дніпровської міської ради з приводу клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували поважність причин та умов порушення вказаного вище порядку та строку розгляду клопотання позивача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Дніпровської міської ради у встановлений чинним законодавством термін прийняти рішення про надання ТОВ «ІВА РЕНТ» дозвіл на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки в оренду, суд зазначає наступне.

Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

В даному випадку відсутнє втручання суду у дискреційні повноваження Дніпровської міської ради з наступних підстав.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. - під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

В даному випадку повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частинами 6-7 статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають такий вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити).

З огляду на вказане, право відповідача на вчинення дій щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, у власність, є їх дискреційними повноваженнями.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення та визнати протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України до повноважень адміністративного суду належить поновлення порушених прав особи шляхом прийняття рішень у спосіб визначений чинним процесуальним законом, відсутність порушеного права зумовлює відсутність необхідності встановлення способу його відновлення.

Крім того, суд зазначає, що прийняття рішення про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою призведе до вирішення відповідного питання неповноважним органом без фактичного її розгляду в установленому законом порядку, відтак є неналежним заявлений позивачем спосіб захисту його прав та інтересів. Отже, вимога про зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «ІВА РЕНТ» є передчасною, у зв`язку з чим вона не підлягає задоволенню.

Відповідно частини ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне прийняти інше рішення, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а саме, зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки, що зареєстроване Дніпровською міською радою 04 лютого 2020 року за вх. № 36/586 .

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 4 204,00 грн., що документально підтверджується квитанцією від 03.11.2020 року.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2 102,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 262-264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА РЕНТ" (49070, м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, буд. 54, ) до Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, буд. 75, код в ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради з приводу розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА РЕНТ" від 04.02.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зобов`язати Дніпровську міську раду у встановлений чинним законодавством термін розглянути клопотання від 04.02.2020 року про надання Товариству з обмеженою відповідальністю "ІВА РЕНТ" дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки в оренду, орієнтованою площею 0, 18 га, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, 54.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, буд. 75, код в ЄДРПОУ 26510514) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА РЕНТ" (49070, м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, буд. 54, ) судовий збір у сумі 2102,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська