Справа № 175/2626/20
Суддя: Бойко О. М.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/2626/20
Провадження № 2-а/175/54/20
Рішенням

Іменем України

27 січня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві Кучеренка О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і закриття справи про адміністративне правопорушення -

встановив:

22 липня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 липня 2020 перебував у особистих справах на території Дніпровського району Дніпропетровської області та керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 , прямував по Запорізькому шосе. Приблизно о 18 год. 37 хв. того ж дня працівник патрульної поліції (чоловік) зробив позивачу вимогу зупинитися, але після зупинки підійшла інша працівниця патрульної поліції - жінка та, не назвавши себе, одразу наказала надати їй документи водія та свідоцтво про реєстрацію на автомобіль. Він передав їй своє водійське посвідчення та документи на автомобіль. На питання про причину зупинки поліцейська відповіла, що позивач рухався зі швидкістю 79 км на годину, та відразу почала складати постанову, використовуючи відомості з документів, які їй було надано. Тобто не роз`яснивши права, причину зупинки, не надавши доказів вчинення адміністративного правопорушення згідно ст. 251 КУпАП, порушивши при цьому порядку розгляду адміністративної справи на місці як суб`єкт владних повноважень.

Також прохання позивача надати можливість поспілкуватись із адвокатом та скористатись правовою допомогою нею ж було залишено без реагування.

З даною постановою позивач не погоджується, з наступних підстав.

Позивач дійсно керував 14 липня 2020 року автомобілем марки Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 в вказаному місці. Однак, відповідачами у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття працівницею поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, фото-, відеофіксація тощо).

У оскаржуваній постанові немає жодного підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення. Будь-які додаткові матеріали до постанови не долучались, не отримувались та йому не пред`являлися на місці з`ясування обставин події. В наявності була лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення ним порушень Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП в той день та час.

Отже, постановою серії ЕАМ №2824311 про адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Вказана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі.

Позивач зазначає, що інспектор при винесенні постанови порушила правила розгляду справи щодо адміністративного правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, а тому позивач вважає вказану постанову незаконною, винесену без дотримання вимог чинного законодавства, вимог КУпАП, без фактичного розгляду справи, без з`ясування всіх обставин справи та без дотримання належної процедури. Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких підстав притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, та пояснення, згідно яких просив провести розгляд справи без участі представника та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 14 липня 2020 року інспектором була складена постанова серія ЕАМ №2824311 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 14.07.2020 року о 18 год. 37 хв., керуючи авто рухався зі швидкістю 79 км/год чим порушив швидкісний режим в населеному пункті на 29 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним приладом TRUCAM 000314 чим порушив п.12.4 ПДР- порушення швид.режиму в населених пунктах (дозвол.швид.не більше 50 км/год).

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду будь-яких доказів на доведення законності складеної постанови.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Таким чином судом встановлено, що при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, інспектором було проігноровано вимоги ст. 251 КУпАП відповідно до якого, ним як суб`єктом владних повноважень, повинен здійснюватись розгляд адміністративного правопорушення.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

За приписами ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого виявляє причини та умови, що спричиняють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Судом також встановлено наступні порушення з боку відповідача, так, на відеозапису та фото, які надані відповідачем на диску, пристроєм ТruCAM № ТС000314 зафіксовано зовсім інші обставини, ніж ті, що вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2824311 від 14 липня 2020 року.

Зокрема, у наданих відповідачем неналежних доказах: відеозапису, сертифікаті, свідоцтві про повірку, експертному висновку зафіксовано зовсім інші обставини, які відбувалися в ході дорожнього руху на Запорізькому шосе у місті Дніпро на ділянці дороги біля будинку 30б, 14.07.2020 року о 18 год. 38 хв. 30 сек. (відеозапис), що зафіксовано іншим, ніж вказано у постанові, лазерним вимірювачем ТruCAM LTI 20/20 (сертифікат, свідоцтво) № ТС000314.

Разом з цим, в оскаржуваній постанові зафіксовано інші обставини за часом та приладом фіксації, які нібито свідчать про те, що позивач «14.07.2020 о 18:37:11 у м. Дніпро, Запорізьке шосе, 30б рухався зі швидкістю 79 км/год., чим порушив швидкісний режим в населеному пункті на 29 км/год. Швидкістю вимірювалась лазерним приладом ТruCAM 000314, чим порушив п. 12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозвол. швид. не більше 50 км/год.)».

Цей час події не заперечується і відповідачем, у відзиві (аркуш 2) якого вказано, що постанову складено близько 18 год. 37 хв.

Тобто, у постанові вказано подію правопорушення, яка відбувалася раніше о 18 год. 37 хв. 11 сек., ніж відбувалися обставини, що зафіксовані на відеозаписі о 18 год. 38 хв. 30 сек., тобто у час, що не є предметом доказування.

Отже, жодним доказом, які надано разом з відзивом відповідачем, не підтверджено жодної обставини про подію правопорушення за часом о 18 год. 37 хв. 11 сек., що вказаний в оскаржуваній постанові як час вчинення адміністративного правопорушення.

Є неналежним доказом і копія свідоцтва про повірку № 22-01/17850 від 19.12.2019, оскільки воно стосується іншого лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТruCAM LTI 20/20 №ТС000314.

У постанові мається лише запис у викладі обставин події: «Швидкістю вимірювалась лазерним приладом ТruCAM 000314». Така назва взагалі не відповідає назві вимірювача у наданому відповідачем свідоцтві.

За приписами постанови Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, де зазначено, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Однак, всупереч вимогам статті 283 КУпАП у оспорюваній постанові не зазначено технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, а надані відповідачем разом з відзивом докази стосуються іншого вимірювача, який має у назві літери та номери LTI 20/20, а у серійному номері літери ТС.

Зокрема при перегляді відеозапису на диску, долученому представником відповідача, з`ясовано, що інспектором поліції порушено вимоги ст. 251 КУпАП, оскільки наявності розгляду справи про адміністративне правопорушення за місцем вчинення, порядок розгляду справи інспектором на диску зовсім не зафіксовано. На диску наявні лише відеозапис, на якому автомобіль здійснює рух. Тобто, порушено право позивача щодо повного розгляду справи на місці зупинки інспектором як суб`єктом владних повноважень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №524311 від 14.07.2020 року, винесена з порушенням норм адміністративного законодавства, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок посадової особи про встановлення факту вчинення правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає недоведеним.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу Адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно адміністративного судочинства України завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу, власності, прав та інтересів підприємств, установ, організацій, встановлення правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання у громадян поваги до Конституції та інших законів України, поваги до гідності та честі інших громадян, виконання своїх обов`язків, правил співжиття, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Таким чином, в зв`язку з задоволенням позовних вимог понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 420,40 грн. підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 7, ч. 1 ст. 122, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 78, 159-162, 165, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і закриття справи про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону № Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, рядової поліції Безкровної Анни Вадимівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №524311 від 14 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Бойко