Справа № 640/16806/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 лютого 2021 року справа №640/16806/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо не виплати позивачу пенсії за віком з квітня 2017 року по лютий 2020 року; 2) зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату неодержаної пенсії за віком з квітня 2017 року по лютий 2020 року у розмірі 66 874,77 грн.; 3) зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у період з квітня 2017 року по лютий 2020 року у зв`язку з порушенням строків їх виплати, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 ; 4) негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію з нарахуванням компенсації втрат частини доходів в межах суми стягнення за один місяць
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазнаючи про протиправність бездіяльності відповідача щодо припинення виплати пенсії йому з квітня 2017 року по лютий 2020 року, що, на думку позивача, є грубим порушенням його права на одержання пенсії за віком, проявом дискримінації через проживання на тимчасово окупованій території та незаконним втручанням в право власності.

Ухвалою від 27 липня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/16806/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив, що:

- позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як внутрішньо переміщена особа;

- на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб до одержання інформації про скасування довідки та/або результатів додаткової перевірки, виплата пенсій призупиняється особам, включеним до списків;

- згідно із заявою позивача та на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації позивачу поновлено виплату пенсії з квітня 2017 року та дана виплата здійснюється з березня 2020 року в місячному розмірі.

- кошти, не виплачені до місяця відновлення виплати обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, питання виплати коштів за минулий період буде вирішено після прийняття окремого порядку;

- розрахунок суми заборгованості пенсії за минулий період належить виключно до повноважень відповідача, тому суд не може зобов`язати виплатити конкретну суму заборгованості;

- компенсація втрати частини пенсії виплачується після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що підстави та порядок призупинення виплати пенсії не передбачені ні Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ні підзаконними актами; дії відповідача щодо не виплати пенсії позивачу спричиняють безпідставне порушення права позивача на одержання пенсії за віком та незаконне втручання в право власності; сума пенсії не виплачена відповідачем за минулий період в розмірі 66 874,77 грн. підтверджується наданою відповідачем довідкою та додатково обґрунтовує позовні вимоги судовою практикою.

Представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить виплатити компенсацію втрати частини доходів у період з квітня 2017 року по лютий 2020 року у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідач надав відповідь на заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідно до пункту 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується казначейством, якщо боржником є державний орган, а, отже, компенсація втрати частини пенсії нараховується та виплачується після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії; зазначений позивачем картковий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» є обмежений строком та може не одноразово змінюватися за період отримання позивачем пенсійних виплат від пенсійного фонду.

Позивач надав відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому зазначив, що доводи відповідача спростовуються аргументами наданими суду в заяві про збільшення позовних вимог та відповіді на відзив.

Ухвалою від 10 вересня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв до розгляду заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Позивач подав клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у місячний або інший розумний строк звіт про виконання рішення суду.

Відповідач надав відзив на клопотання, яким заперечує проти задоволення клопотання позивача, оскільки встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду, а всі рішення суду, які набрали законної сили, виконуються відповідачем негайно; відсутні будь-які підстави вважати, що рішення суду не буде виконане.

Позивач подав до суду відповідь на відзив на клопотання, в якому зазначив, що механізм судового контролю залишається єдиним ефективним засобом для стягнення заборгованості щодо невиплаченої пенсії та просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, зобов`язавши відповідача подати у місячний або інший розумний строк звіт про виконання рішення суду відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 30 грудня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва зобов`язав відповідача до 25 січня 2021 року надати суду аналітику нарахувань по пенсійній справі ОСОБА_1 та виплати ГУ ПФУ в м. Києві, нарахованої позивачу пенсії за період з квітня 2017 року по лютий 2020 року.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в місті Києві з 01 березня 2020 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії довідки від 18 листопада 2019 року №3002- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 та фактичним місцем проживання позивача зазначено адресу: АДРЕСА_2 .

Відповідач у відповідь на звернення позивача від 13 березня 2020 року листом від 24 березня 2020 року №2600-0203-8/39784 повідомив, що відповідно до абзацу двадцятого пункту І постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України; зазначений порядок Урядом не прийнятий; питання виплати коштів в сумі 66 874,77 грн. з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2020 року буде вирішено після прийняття окремого порядку.

У відповідь на адвокатський запит адвоката позивача Земляного Д.В. від 24 червня 2029 року вхідний №633/24/06-20 відповідач листом від 06 липня 2020 року №32600-0213-8/89504 повідомив, що згідно із заявою позивача та на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації позивачу поновлено виплату пенсії з квітня 2017 року та дана виплата здійснюється з березня 2020 року в місячному розмірі; відповідно до абзацу двадцятого пункту І постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України; зазначений порядок Урядом не прийнятий; питання виплати коштів за період з квітня 2017 року по лютий 2020 року буде вирішено після прийняття окремого порядку.

Також відповідач навів складові пенсійної виплати позивача за період з 01 квітня 2017 року по 29 лютого 2010 року.

На виконання вимог ухвали суду відповідач надав довідку про розмір призначеної та фактично виплаченої пенсії від 20 січня 2021 року №138 за період з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2020 року по особовому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, відповідно до якої розмір призначеної пенсії становить 66 874,77 грн. та розмір фактично виплаченої пенсії у вказаний період становить 0,00 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Суд встановив, що вказана справа є типовою в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в м. Києві що полягає у не виплаті пенсії, та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року №805/402/18 за результатами зразкової справи, що відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для врахування судом відповідних правових висновки Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно зі статтею 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно абзацу першого частини першої статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частина друга статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначає, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Особливості таких виплат регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі по тексту - Постанова № 637).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі по тексту - Порядок №365), який визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 Порядку №365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 15 Порядку №365 орган що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365» внесено зміни до пункту 15 Порядку №365, відповідно до яких пункт 15 викладено в наступній редакції: «Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.».

Проте, рішенням Окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, яке набрало законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року, визнані протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 30 серпня 2019 внесено зміни до Постанови №637, зокрема, пункт 1 доповнено абзацом наступного змісту: «Суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Суд встановив, що відповідач не заперечує право позивача на отримання пенсії у період з 01 квітня 2017 року по 29 лютого 2020 року, проте, обґрунтовуючи не виплату пенсії позивачу за вказаний період, відповідач в листах від 24 березня 2020 року №2600-0203-8/39784 та 06 липня 2020 року №32600-0213-8/89504 посилається на абзац двадцятий пункту 1 Постанови №637 та зазначає, що питання виплати коштів за минулий період буде вирішено після прийняття окремого порядку.

Суд звертає увагу, що на момент розгляду даної справи відповідний окремий порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий час Кабінетом Міністрів України не визначено.

Натомість, відсутність відповідного нормативно-правового документа, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не, є підставою для позбавлення особи такого права.

Право позивача на отримання пенсії за минулий період закріплено у статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з частиною другої якої, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Частина перша статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно з преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Отже, норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» спрямовані на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач.

Пенсія, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення, є джерелом існування, доходом та власністю, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція), відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Низка рішень Європейського суду з прав людини вказують на недопустимість припинення виплати призначеної пенсії, як законного майна, зокрема, це рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року

Таким чином, відсутність відповідних механізмів проведення соціальних виплат, не є поважною причиною для невиплати пенсії.

Оскільки, відповідач не виплатив нараховану пенсію у зв`язку з призупиненням, суд дійшов висновку, що відповідач своєю бездіяльністю порушив гарантовані державою соціальні права позивача, які підлягають поновленню.

З наявної в матеріалах справи довідки про розмір призначеної та фактично виплаченої пенсії від 20 січня 2021 року №138 за період з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2020 року по особовому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, вбачається, що позивачу нарахована та не виплачена пенсія за період з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2020 року включно, в сумі 66 874,77 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу пенсії за віком з квітня 2017 року по лютий 2020 року та зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу неодержаної пенсії за віком за період з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2020 року в сумі 66 874,77 грн.

Суд задовольняє позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у період з квітня 2017 року по лютий 2020 року у зв`язку з порушенням строків їх виплати з огляду на таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі по тексту - Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характер: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статтею 2 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Як встановлено судом, несвоєчасна виплата нарахованої позивачу пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2020 року в сумі 66 874,77 грн. відбулася з вини відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку про наявність підстав зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у період з квітня 2017 року по лютий 2020 року.

Щодо вимоги позивача виконати негайно рішення суду в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію з нарахуванням компенсації втрат частини доходів в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає, що приписами частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У зв`язку з тим, що дане рішення вимагає від ГУ ПФУ в м. Києві вчинення певних дій, суд вважає за можливе встановити для суб`єкта владних повноважень - відповідача строк для подання звіту про виконання даного рішення в один місяць з дня набрання ним законної сили.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з квітня 2017 року по лютий 2020 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 неодержаної пенсії за віком з квітня 2017 року по лютий 2020 року у розмірі 66 874,77 грн. (шістдесят шість тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні сімдесят сім копійок).

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у період з квітня 2017 року по лютий 2020 року у зв`язку з порушенням строків їх виплати, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 .

5. Допустити негайне виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у межах суми стягнення за один місяць.

6. Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві строк в один місяць з дня набрання рішенням суду законної для подання звіту про виконання рішення.

7. Попередити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

8. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ідентифікаційний код 42098368).

Суддя В.А. Кузьменко