Справа № 440/4193/20
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 р. Справа № 440/4193/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, по справі № 440/4193/20

за позовом ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України)

до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі заявник), що перебуває в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України, звернувся до суду з клопотанням до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області щодо ненадання заявнику повної інформації за його заявою від 04 травня 2020 року (вх. № П-318 від 04 травня 2020 року);

- зобов`язати Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області повторно розглянути заяву заявника від 04 травня 2020 року та надати запитувану інформацію в повному обсязі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року клопотання Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України - задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрито.

Заявник, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким визнати протиправними дії Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області щодо ненадання заявнику повної інформації за його заявою від 04 травня 2020 року (вх. № П-318 від 04 травня 2020 року).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник вказує на порушення відповідачем ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» щодо несвоєчасного розгляду заяви від 04.05.2020 року. Крім того, зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, оскільки при винесені ухвали судом не взято до уваги, що в клопотанні було заявлено дві вимоги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та перебуває в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України.

04 травня 2020 року заявник звернувся до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області із заявою, в якій просив надати інформацію про те, хто саме із адвокатів був призначений центром для представництва інтересів в Октябрському районному суді м. Полтави для розгляду скарг, на підставі рішення суду в період з 10 січня 2020 року по 04 травня 2020 року включно.

Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області в Листі від 26 травня 2020 № 03-1-27/577 повідомив заявника, що надання вказаної інформації законом не передбачено.

Судом першої інстанції відмовивши в заявленому клопотанні ОСОБА_1 , зроблено висновки про наявність підстав закрити провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки оскаржувані порушення були виправлені відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Тобто, право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Таким чином, при встановленні під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, варто акцентувати увагу, що вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує відмову Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області від 26 травня 2020 № 03-1-27/577 щодо повідомлення йому про те, хто саме із адвокатів був призначений центром для представництва інтересів в Октябрському районному суді м. Полтави для розгляду скарг, на підставі рішення суду в період з 10 січня 2020 року по 04 травня 2020 року включно, та просить визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання заявнику повної інформації за його заявою від 04 травня 2020 року (вх. № П-318 від 04 травня 2020 року), оскільки вважає, що навіть за умови отримання ним запитуваної у Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області інформації, без визнання дій відповідача неправомірними, його порушене право належним чином не захищене.

Разом з тим, матеріали справи містять копію листа Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області від 18 серпня 2020 року № 03.1-27/850, який адресовано заявнику разом із переліком адвокатів, номерів та дат видачі доручення, дат і номерів справ та суддів Октябрського районного суду м. Полтави за період із 10 січня 2020 року по 04 травня 2020 року.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень шляхом надання заявнику повної інформації за його заявою від 04 травня 2020 року, згідно з листом Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області від 18 серпня 2020 року № 03.1-27/850, що відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.238 КАС України є підставою для закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції положень ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», та порушення відповідачем строків розгляду заяви від 04.05.2020 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області звернення заявника було розглянуто, та надано відповідь в листі від 26 травня 2020 № 03-1-27/577, тобто в межах місячного терміну.

Незгода зі змістом відповіді не є доводом на підтвердження порушення строку надання відповіді.

Окрім того, доводи заявника в своїй апеляційній скарзі стосовно неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, зокрема, щодо ненадання належної правової оцінки усім заявленим у заяві вимогам, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що відповідачем самостійно виправлено оскаржувані порушення, на думку колегії суддів, не порушує прав та інтересів заявника та відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, так як відповідачем самостійно до ухвалення судом рішення повністю поновлено порушене право позивача. Позивач отримав інформацію щодо адвокатів, номерів та дат видачі доручення, дат і номерів справ та суддів Октябрського районного суду м. Полтави за період із 10 січня 2020 року по 04 травня 2020 року.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Щодо ефективності обраного позивачами способу захисту колегія суддів зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оцінка бездіяльності стосується тих мотивів, які наведено у листі відповідача від 26.05.2020 № 03-1-27/577 щодо відмови в повідомленні позивачу, хто саме із адвокатів був призначений центром для представництва його інтересів в Октябрському районному суді м. Полтави для розгляду скарг, на підставі рішення суду в період з 10 січня 2020 року по 04 травня 2020 року включно.

В своєму листі Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області від 18 серпня 2020 року № 03.1-27/850, було надано інформацію з переліком адвокатів, номерів та дат видачі доручення, дат і номерів справ та суддів Октябрського районного суду м. Полтави за період із 10 січня 2020 року по 04 травня 2020 року.

За таких обставин у суду відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області та зобов`язання прийняти конкретне рішення, оскільки права заявника на отримання запитуваної інформації були відновлені ефективним способом.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали суду.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 382 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 по справі № 440/4193/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський