Справа № 640/9835/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9835/20 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м.Києва про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Печерського районного суду міста Києва, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Печерського районного суду м. Києва надати інформацію на запит про доступ до публічної інформації від 10 березня 2020 року;

- зобов`язати суд надати ОСОБА_1 запитувану у запиті про доступ до публічної інформації від 10 березня 2020 року інформацію у повному обсязі, а саме: повідомити дату закінчення строку повноважень голови Печерського районного суду м. Києва, обраного 31 березня 2017 року, повідомити про причину закінчення повноважень голови суду, обраного 31 березня 2017 року, та надати електронну копію рішення та протоколу Зборів суддів Печерського районного суду м. Києва, які відбулись 25 лютого 2020 року.

На обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначив, що інформація, яка міститься у протоколах зборів суддів Печерського районного суду м. Києва, якими зафіксовані прийняті рішення, не може вважатись службовою у контексті п. 1 ч. 1 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки рішення щодо обрання голови суду вже прийняте. Зазначений протокол та рішення не є внутрішньовідомчою службовою кореспонденцією. Відтак, Печерським районним судом м. Києва протиправно відмовлено у наданні запитуваних останнім документів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року даний позов залишено без задоволення.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутній законодавчо мотивований обов`язок з надання запитуваної позивачем інформації, оскільки вона не відноситься до публічної, до того ж, містить у собі службову інформацію. Відтак, підстави для надання Печерським районним судом м. Києва електронної копії рішення та протоколу Зборів суддів, які відбулись 25 лютого 2020 року, на запит ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

На думку апелянта, оскаржуване рішення винесене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що посилання суду на те, що запитувана інформація не є публічною у зв`язку з тим, що збори суддів, як орган суддівського самоврядування, який обговорює питання внутрішньої діяльності суду та приймає колективні рішення з обговорюваних питань, не с суб`єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, є недоречним, оскільки позивач звертався із запитом саме до Печерського районного суду м. Києва, а не до зборів суддів цього суду.

Натомість, організаційне забезпечення роботи суду, у тому числі вирішення кадрових питань, є владними управлінськими функціями, а тому інформація стосовно реалізації цих функцій охоплюється поняттям публічної інформації і надається відповідно до Закону № 2939-VI.

При цьому, запитувана позивачем інформація є публічною, створена шляхом прийняття рішень та зафіксована оформленням відповідного протоколу та рішення.

Позивачем зазначено, що запитувана ним інформація є публічною та не може бути віднесеною до інформації з обмеженим доступом. Так, до службової може належати така інформація, зокрема, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень. Разом з тим, інформація, яка міститься у протоколах зборів суддів Печерського районного суду міста Києва, якими зафіксовані прийняті рішення, не може вважатися службовою в контексті п.1 ч.1 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки рішення щодо обрання голови суду вже прийняте. Зазначений протокол та рішення не є внутрівідомчою службовою кореспонденцією.

Також скаржником зауважено, що необхідно врахувати, що інформація може вважатись суспільно необхідною у тому разі, якщо її поширення сприяє дискусії з питань, що хвилюють суспільство чи його частину, необхідності роз`яснення питань, які важливі для актуальної суспільної дискусії; дієвому контролю за надходженням та витрачанням публічних коштів, розпорядженням державним або комунальним майном, розподіленням соціальних благ та запобіганню розтраті, привласненню публічних коштів і майна, запобіганню незаконному особистому збагаченню публічних службовців.

ОСОБА_2 всупереч положенням Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обіймає посаду голови суду вже третій строк поспіль, що негативно впливає на авторитет правосуддя.

Крім того, додатковим мотивом апеляційної скарги стало порушення Окружним адміністративним судом м. Києва норм процесуального права, зокрема, в частині розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з перевищенням розумного строку.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на її безпідставності, просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Зазначено, що запитувана позивачем інформація в частині електронної копії рішення та проколу зборів суддів Печерського районного суду міста Києва не є публічною за своїм походженням, оскільки не створена суб`єктом владних повноважень у процесі здійснення своїх владних управлінських функцій. Поряд з тим, означена інформація містить в собі службову інформацію, яка отримана і використовується відповідачем як суб`єктом владних повноважень для здійснення своїх владних управлінських функцій.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п.3 ч.1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 березня 2017 роки зборами суддів Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_2 було обрано на посаду голови суду строком на 3 роки. Повноваження голови суду мали закінчитись 31 березня 2020 року.

25 лютого 2020 року на офіційному сайті Печерського районного суду міста Києва було опубліковане оголошення про збори суддів Печерського районного суду міста Києва, які відбудуться 25 лютого 2020 року.

Під час вказаних зборів ОСОБА_2 було повторно обрано на посаду голови суду.

У зв`язку з цим позивач, ОСОБА_1 , звернувся електронною поштою до Печерського районного суду міста Києва із запитом від 04 березня 2020 року, у якому просив:

- надати інформацію чи за період з 03 квітня 2015 року і по даний момент особи, які були обрані головою Печерського районного суду м.Києва, достроково припиняли свої повноваження, вказати коли і па підставі чого такі повноваження були припинені.

- надати електронні копії відповідних протоколів зборів суду про дострокове припинення повноважень голови суду та заяв голови суду про такс припинення.

Листом від 06 березня 2020 року № 8/2020 Печерський суд за підписом голови суду ОСОБА_2 надав відповідь на вказаний запит, зазначивши, що суддя, який в період з 03 квітня 2015 року по даний час обіймає посаду голови Печерського районного суду м. Києва, свої повноваження достроково не припиняв.

Надалі ОСОБА_1 повторно 10 березня 2020 року засобами електронного зв`язку направив на адресу Печерського районного суду м. Києва запит на доступ до публічної інформації, в якому просив повідомити наступне:

- дату закінчення повноважень голови суду, обраного 31 березня 2017 року;

- причину закінчення повноважень голови суду, обраного 31 березня 2017 року;

- електрону копію рішення та протоколу Зборів суддів, які відбулись 25 лютого 2020 року.

Запитувану інформацію заявник просив надіслати в електронній формі за вказаною адресою електронної пошти.

Листом від 12 березня 2020 року №15/2020 Печерський районний суд м. Києва повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішення зборів суддів Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року, головою суду обрано ОСОБА_2 строком на 3 роки, відповідно, до 31. березня 2020 року. Відповідно до рішення зборів суддів Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року, головою суду обрано ОСОБА_2 строком на 3 роки, відповідно, до 25 березня 2023 року.

У даному листі ОСОБА_1 також повідомлено, що відповідно до переліку документів Печерського районного суду м. Києва, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, затвердженого наказом голови суду від 02 січня 2015 року №1-з/2015, відомості, що можуть міститися у документах суду щодо організації та діяльності органів суддівського самоврядування з питань внутрішньої діяльності суду, відносяться до службової інформації, яка є фактично конфіденційною, та розповсюдження її без належних на те правових підстав не допускається. На цій підставі заявнику відмовлено у наданні електронної копії рішень та протоколу зборів суддів від 25 лютого 2020 року. При цьому, зауважено, що запитувана останнім інформація, яка міститься у запитуваних документах, надана у відповіді на запит у допустимих межах.

Вважаючи таку відповідь суду необґрунтованою, а власні права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Приписами статті 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Основними видами інформаційної діяльності є створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорона та захист інформації (стаття 9 Закону України «Про інформацію»).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі по тексту - Закон №2939-VI).

Статтею 1 Закону №2939-VI встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша). Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (частина друга).

Згідно п.1 ч.1 статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Положеннями ч. 1 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено перелік інформації з обмеженим доступом, якою є 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Згідно статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них (ч. 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Згідно приписів статті 19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина перша). Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга). Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (частина третя). Письмовий запит подається в довільній формі (частина четверта). Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (частина п`ята).

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (ч. 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Таким чином, Законом України «Про доступ до публічної інформації» визначено вичерпний перелік суб`єктів-розпорядників публічної інформації та критерії, за якими ці суб`єкти відносяться до розпорядників публічної інформації при здійсненні ними своїх повноважень чи певних функцій, у зв`язку з чим одержана в результаті їх реалізації інформація отримує статус публічної.

Збори суддів не є розпорядником публічної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», а отже і інформація діяльності зборів суддів не є публічною і не несе публічного обтяження.

Відповідно до ч. 1-3 статті 126 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» для захисту професійних інтересів суддів та вирішення питань внутрішньої діяльності судів в Україні діє суддівське самоврядування - самостійне колективне вирішення зазначених питань суддями.

Суддівське самоврядування є однією з гарантій забезпечення незалежності суддів. Діяльність органів суддівського самоврядування має сприяти створенню належних організаційних та інших умов для забезпечення нормальної діяльності судів і суддів, утверджувати незалежність суду, забезпечувати захист суддів від втручання в їхню діяльність, а також підвищувати рівень роботи з кадрами у системі судів. До питань внутрішньої діяльності судів належать питання організаційного забезпечення судів та діяльності суддів, соціальний захист суддів та їхніх сімей, а також інші питання, що безпосередньо не пов`язані зі здійсненням правосуддя.

Відповідно до ч. 1 статті 127 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» однією з організаційних форм суддівського самоврядування є збори суддів.

Крім того, відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті суддівське самоврядування в Україні здійснюється через його органи, серед яких збори суддів місцевого суду.

Частиною 1 статті 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що збори суддів як орган суддівського самоврядування - це зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Отже, за своєю правовою природою, збори суддів є способом вираження суддівським колективом певного суду єдиної думки з питань внутрішньої діяльності суду у вигляді рішення зборів.

Визначені Законом України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження зборів суддів не мають ознак владних повноважень та функцій суб`єктів, передбачених ч. 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Реалізація закріплених повноважень здійснюється зборами суддів шляхом прийняття колективних рішень, які за своєю правовою природою є актами, які регулюють внутрішню діяльність суду, тобто є актами суддівського самоврядування та відповідно забезпечують незалежність суддів.

Вказане підтверджується правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року по справі №804/4177/17, де зазначено, що збори суддів як орган суддівського самоврядування, не є суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, у протоколах та у рішеннях зборів суддів міститься інформація, яка стосується питань внутрішньої діяльності суду, рішення зборів суддів є обов`язковими лише для суддів та працівників конкретного суду, а не для третіх осіб.

Аналіз наведених положень чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що збори суддів як орган суддівського самоврядування, який обговорює питання внутрішньої діяльності суду та приймає колективні рішення з обговорюваних питань, не є суб`єктом-розпорядником публічної інформації, перелік яких визначений ч. 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а створена та отримана в процесі діяльності зборів суддів інформація, яка зафіксована у протоколах та рішеннях, не є публічною інформацією в розумінні статті 1 цього Закону.

Відповідно до ч.12 статті 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виконання рішень зборів суддів за дорученням зборів покладається на голову відповідного суду або його заступника.

Згідно п.4.43 Типового положення про збори суддів, затвердженого рішенням РСУ від 04 травня 2015 року №45 (у редакції рішення РСУ від 31 жовтня 2020 року №4), рішення зборів суддів є обов`язковими для суддів та працівників суду.

Суд, будучи суб`єктом владних повноважень і відповідно розпорядником публічної інформації згідно статті1, ч.1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», забезпечує в особі посадових/службових осіб суду виконання рішень зборів суддів, одержуючи їх в службове користування.

У зв`язку з цим, відповідно до пункту 10 Тимчасового переліку відомостей, що становлять службову інформацію та які можуть міститися в документах з організації діяльності місцевих та апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 жовтня 2012 року № 138 (чинний), до такого переліку віднесені відомості, що можуть міститися в документах суду, зокрема, щодо організації та діяльності органів суддівського самоврядування з питань внутрішньої діяльності суду (протоколи зборів суддів: протоколи оперативних нарад тощо).

Дані положення знайшли своє відображення в наказах голови суду, якими визначено перелік інформації, що становить службову інформацію.

Так, відповідно до наказу голови суду № 146-3/11 від 23 червня 2011 року зі змінами, внесеними наказом голови суду № 1-3/2015 від 02 січня 2015 року, (чинними на момент надання відповіді позивачу) документи щодо організації та діяльності органів суддівського самоврядування з питань внутрішньої діяльності суду, протоколи та рішення зборів суддів, які зберігаються у суді, віднесені до службової інформації.

Крім того, відповідно до п.10, п.14.1 додатку 2 до наказу голови суду від 09 вересня 2019 року №469а-з/2019 документи щодо організації та діяльності органів суддівського самоврядування з питань внутрішньої діяльності суду, протоколи та рішення зборів суддів, які зберігаються у суді, віднесені до службової інформації.

Таким чином, передані суду на виконання рішення зборів суддів відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» набувають статусу публічної інформації з обмеженим доступом як службова інформація, що була отримана в процесі виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством та знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень.

При цьому, для визначення меж публічної інформації суттєве значення має форма рішення зборів суддів, яким володіє суд.

Так, відповідно до розділу 4 Типового положення про збори суддів №45, якому кореспондують положення розділу 4 Положення про збори суддів Печерського районного суду міста Києва, рішення зборів суддів оформляються як окремим текстовим документом, так і заносяться до протоколу зборів.

У разі оформлення рішення зборів суду протоколом зборів, суду передається протокол, до якого внесено текст рішення зборів.

Разом з тим, протокол, як засіб фіксації процесу прийняття рішення зборами суддів, містить персональні дані щодо участі суддів у зборах, що є правом судді, а не обов`язком, зміст виступів суддів, результати голосування, тощо.

Всі інші відомості з протоколу зборів, окрім тексту рішення зборів, в діяльності суду не використовуються і юридичного значення для діяльності суду не мають.

Відтак, такі відомості не можуть бути використані для досягнення мети Закону України «Про доступ до публічної інформації» - забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

У зв`язку з наведеним, суд обґрунтовано визнав недоречним посилання позивача на висновки, викладені в постанові ВС КАС від 03 червня 2020 року по справі №826/12540/17, які стосувались інформації, створеної як службової публічної інформації і яка в подальшому втратила відповідний статус.

Зокрема, викладені в п. 46-52 постанови ВС КАС по справі №826/12540/17 мотиви і висновки про те, що запитувана інформація, створена відповідачем як публічна інформація з обмеженим доступом (службова інформація), в результаті прийняття рішення відповідачем втратила статус службової в контексті п.1 ч. 1 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а відтак не підпадала під визначені цим Законом обмеження в доступі, ґрунтувались на встановлених судом фактичних обставинах означеної справи. Так, на зборах суддів відповідного суду, хід яких був зафіксований в протоколі, розглядалось рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, яке в подальшому було публічно реалізовано останнім та відповідно оприлюднено.

Поряд з тим, як встановлено судом першої інстанції, апелянт просить доступ до інформації, яка не перебуває під регламентацією Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не була створена як публічна інформація, і тільки в подальшому набула статусу службової, що, в свою чергу, дає підстави застосувати до неї передбачені Законом обмеження в доступі, за дотримання сукупності законодавчих вимог до такої інформації.

Щодо доводів апелянта про те, що запитувана інформація не є інформацією з обмеженим доступом, недотримання відповідачем вимог ч. 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та застосування «трискладового тесту».

Так, позивач стверджує, що судом було проігноровано доводи позивача про не застосування відповідачем при обмеженні доступу до запитуваної інформації «трискладового тесту», а саме не проведено перевірки на відповідність службової інформації, доступ до якої обмежується, сукупності вимог, передбачених ч.2 статті 6 вказаного Закону.

Разом з тим, судом встановлено, що надана відповідачем інформація і становила повний зміст рішення зборів суддів від 25 лютого 2020 року, якого стосувався запит позивача.

Саме факт надання відповідачем позивачу інформації з обмеженим доступом про прийняте зборами суддів рішення і вказує на дотримання ним вимоги ч.2 статті 6 вказаного Закону.

Так, відповідно до ч. 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, зокрема, інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Згідно ч. 3 статті 21 Закону України «Про інформацію» порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Відповідно до ч. 1 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація, зокрема, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

За ч. 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Як зазначалося вище, відповідно до наказу голови суду № 146-з/11 від 23 червня 2011 року зі змінами, внесеними наказом голови суду № 1-з/2015 від 02 січня 2015 року, та п.14.1 додатку 2 до наказу голови суду від 09 вересня 2019 року №469а-з/2019 протоколи та рішення зборів суддів, які зберігаються у суді, віднесені до службової інформації.

Запитуване позивачем у формі електронної копії рішення зборів суддів Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року про оголошення обраним на посаду голови Печерського районного суду міста Києва судді ОСОБА_2 строком на три роки, було внесено до протоколу зборів і окремим текстовим документом не оформлялось.

Щодо надання електронної копії протоколу зборів суддів від 25 лютого 2020 року, до якого внесено вказане рішення зборів суддів, то у відповідача відсутній законодавчо визначений обов`язок з надання запитуваної інформації, оскільки запитувана позивачем інформація не підлягала розповсюдженню як службова інформація з обмеженим доступом.

Протокол зборів суддів від 25 лютого 2020 року є засобом фіксації процесу обговорення та вирішення внутрішніх питань діяльності суду, обрання суддів на адміністративні посади та прийняття вказаного рішення зборами суддів, є документом суддівського самоврядування, яке гарантує незалежність суддів.

Протокол містить персональні дані про участь суддів у зборах, що є правом, а не обов`язком судді, зміст виступів суддів, результати голосування, у зв`язку з чим, протокол є засобом фіксації реалізації незалежності суддів.

Судом встановлено, сам протокол, як документ діяльності зборів суддів, не є публічною інформацією в розумінні Закону і перебуває у службовому володінні та користуванні відповідача, а саме у зв`язку з виконанням судом рішення зборів суддів про обрання головою суду ОСОБА_2 , яке занесене до протоколу зборів.

У зв`язку з наведеним, інші відомості з протоколу зборів, окрім тексту рішення зборів суддів, не використовуються в діяльності суду, не можуть бути використані для забезпечення мети Закону України «Про доступ до публічної інформації», а відтак і не є інформацією, що становить суспільний інтерес, в розумінні цього Закону.

Вказане також підтверджується тим, що виходячи зі змісту запитуваної позивачем інформації, відповідач, надавши позивачу відомості про прийняте зборами рішення щодо обрання голови суду, що і становило зміст запитуваної інформації, повністю задовольнив суспільний інтерес позивача.

Інші відомості з протоколу зборів не становили зміст запитуваної позивачем інформації, зокрема, в протоколі були відсутні відомості щодо дострокового припинення повноважень голови суду та заяв про таке припинення, про що було повідомлено позивачу у відповіді на запит.

В цілому доводи апелянта про те, що запитувана інформація становить суспільний інтерес у суспільній дискусії на тему правомірності зайняття посади головою відповідача, критично оцінюються судом, оскільки жодного відношення до вирішення спору про доступ до публічної інформації не мають.

Колегія суддів врахувала посилання позивача на порушення судом першої інстанції строків розгляду справи в порядку письмового провадження, однак, вважає за необхідне зазначити, що на вирішення спору по суті ця обставина не впливає, висновків суду за результатом оцінки доводів сторін та доказів, не змінює.

Таким чином, саме з огляду на невідповідність сукупності вимог ч.2 статті 6 Закону інформації щодо прийнятого рішення зборами суддів від 25 лютого 2020 року про обрання голови суду, відповідач надав повну інформацію про зміст цього рішення, разом з тим, відмовив у наданні електронної копії протоколу зборів суддів від 25 лютого 2020 року, як службової інформації, яка відповідає сукупності критеріїв обмеження доступу на підставі п. 2 ч. 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відтак, аргументи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев