Справа № 620/5449/20
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року м. Чернігів Справа № 620/5449/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, Чернігівського управління Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання неправомірними та скасування вимог,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС у Чернігівській області), Чернігівського управління Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - ЧУ ГУ ДПС у Чернігівській області), в якій позивач просить: вимогу № Ф-13711-17 від 09.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) на суму 14671,95 грн відносно позивача, винесену Головним управлінням ДФС у Чернігівській області визнати неправомірною та скасувати; вимогу № Ф-13711-17 від 17.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) на суму 19883,31 грн відносно позивача, винесену Чернігівським управлінням ГУ ДФС у Чернігівській області визнати неправомірною та скасувати.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що останній був зареєстрований, як фізична особа-підприємець 18.03.1996, однак з березня 2011 року вже не здійснював ніякої підприємницької діяльності, фінансово-господарську діяльність не вів, найманих працівників не мав. Вказує, що посадовими особами Головного управління ДФС у Чернігівській області та Чернігівського управління ДФС у Чернігівській області при винесенні вимоги № Ф-13711-17 та № Ф-13711-17 про сплату боргу (недоїмки) перевищені права органів доходів і зборів, визначені статтею 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та не виконані в повному обсязі обов`язки, визначені статтею 14 цього Закону. В даному випадку бездіяльність з боку контролюючого органу щодо невинесення протягом тривалого часу після внесення змін в законодавство вимоги про сплату боргу (недоїмки) поклала на особу надмірний тягар зі сплати єдиного внеску.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

31.12.2020 відповідач ГУ ДПС у Чернігівській області подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно даних інформаційної системи «Податковий блок» позивач зареєстрований 21.09.2001 в якості фізичної особи-підприємця, згідно інформаційних баз даних ДПС України ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Чернігівській області як фізична особа-підприємець з 25.05.2001. Відповідно до даних інформаційної системи «Податковий блок» державну реєстрацію припинення позивача проведено 16.10.2020 згідно із рішенням про припинення № 001020210. Таким чином позивач в розумінні норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до 16.10.2020 був платником єдиного соціального внеску, як фізична особа-підприємець. Станом на 17.05.2019 (дату формування вимоги) ОСОБА_1 у державного реєстратора не припинив свою підприємницьку діяльність, в інформаційній картці платника ІС «Податковий блок», по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) 30.04.2019 нараховано розрахункову суму єдиного внеску: за 2017 рік в сумі 8448,00 грн; за 2018 рік в сумі 9828,72 грн та за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн, всього нараховано 21030,90 грн. При цьому, за наявності переплати, всього заборгованість за період з 2017 року по І квартал 2019 року становить 19883,31 грн, яка платником залишається не сплаченою. Отже, зважаючи на те, що згідно з даними інформаційної системи «Податковий блок» діяльність позивача, як фізичної особи-підприємця припинена лише 16.10.2020, а тому і статусу платника єдиного внеску він позбавлений з цієї дати, як наслідок оскаржувані вимоги є правомірними та такими, що скасуванню не підлягають.

Відповідач ЧУ ГУ ДПС у Чернігівській області правом для подання відзиву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрований рішенням виконкому Новозаводської районної ради народних депутатів № 26-р від 15.03.1996, як підприємець без створення юридичної особи, свідоцтво видане 18.03.1996 (а.с.7).

ГУ ДФС у Чернігівській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 № Ф-13711-17 на суму 14671,95 грн (а.с.11) та ЧУ ГУ ДФС у Чернігівській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.05.2019 № Ф-13711-17 на суму 19883,31 грн (а.с.12).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та ідентифікаційних даних на позивача 16.10.2020 припинено підприємницьку діяльність останнього та з 16.10.2020 знято з обліку платника податків (а.с.13,49-50).

Вважаючи вказані вимоги протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України № 755-IV від 15.05.2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі - Закон № 755-IV) врегульовано відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Процедура державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою передбачена частиною 4 статті 18 вищевказаного Закону.

Так, для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону № 755-ІV).

Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність фізичної особи вважається припиненою з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з п. 8.9 Порядку обліку платників податків, зборів (обов`язкових платежів), затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 19.02.1998 року № 80, зняття з обліку фізичної особи - підприємця як платника податків здійснюється в порядку, відповідному для платників податків - юридичних осіб. На фізичних осіб - підприємців поширюється дія пунктів 8.1 - 8.8 цього Порядку. Особливістю є лише те, що фізична особа після прийняття рішення про внесення до Єдиного державного реєстру запису щодо прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності подає до органу державної податкової служби, у якому вона зареєстрована як платник податків, такі документи: заяву про припинення платника податків за ф. N 8-ОПП (додаток 8), дата якої фіксується в журналі за ф. N 6-ОПП (додаток 6); оригінали документів, що видаються органами державної податкової служби платнику податків (свідоцтва, патенти, довідки за формою N 4-ОПП, інші довідки тощо) і підлягають поверненню до органу державної податкової служби, а також завірені органом державної податкової служби копії цих документів, якщо такі видавались та підлягають поверненню до органу державної податкової служби.

Відповідно до п. 8.3 вищевказаного Порядку, після проведеної перевірки платника податків, у разі встановлення факту відсутності заборгованості перед Державним бюджетом України та місцевими бюджетами орган державної податкової служби знімає його з обліку. Зняття з обліку платника податків в органах державної податкової служби проводиться за наявності повідомлення від установи банку про закриття такому платнику рахунків.

Зняття з обліку платника фіксується в журналі за ф. N 6-ОПП, а відмітка про зняття платника з обліку вводиться в районний рівень Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб або Державного реєстру фізичних осіб. Облікові справи про таких платників здаються до архіву органу державної податкової служби по закінченні звітного року (п. 8.4 Порядку).

Як встановлено судом державну реєстрацію припинення позивача проведено 16.10.2020 згідно із рішенням про припинення № 001020210 (а.с.13).

Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), які набули чинності з 01.01.2017, зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Дія Закону № 2464 поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом першим частини другої статті 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Платниками єдиного внеску відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 4 Закону № 2464 є фізичні особи-підприємці, у тому числі, ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464 є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

З 2017 року у разі, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого, цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 в редакції Закону № 1774).

Відповідно до п.5 частини першої статті 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою (п.6 частини першої статті 1 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 5 статті 8 Закону № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності в не залежності від отримання доходу від такої діяльності.

Відтак, з огляду на вищевказані норми законодавства, 09.11.2018 Головним управлінням ДФС у Чернігівській області на підставі даних інформаційної системи «Податковий блок» прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13711-17 та 17.05.2019 Чернігівським управлінням ГУ ДФС у Чернігівській області на підставі даних інформаційної системи «Податковий блок» прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13711-17 (а.с.11-12).

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону України від 15.05.2003 № 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до пп. 1 п. 11.18 Порядку обліку платників податків та зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 року № 1588, підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки.

Дата зняття з обліку фізичної особи - підприємця відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дані про зняття з обліку платника податків фіксуються в журналі за формою № 6-ОПП.

Із введенням в дію Закону № 755-IV від 15.05.2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», було створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР).

Статтею 1 Закону № 755-IV визначено, що Єдиний державний реєстр - це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частини першої статті 17 вищевказаного Закону, відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно із частиною другою Прикінцевих положень Закону № 755-IV (в редакції Закону від 15.05.2003), державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Під час заміни свідоцтва про державну реєстрацію відомості про таких осіб включалися до ЄДР.

Верховною Радою України 1 липня 2010 року за № 2390 прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» (далі - Закон № 2390).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2390 цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, тобто 3 березня 2011 року.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений п. 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР.

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2390 після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, уповноважені органи у місячний строк проводять звірення відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до встановленого строку не включені до ЄДР.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року і не включених до ЄДР вносяться з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року вважаються недійсними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 до 16.10.2020 був платником єдиного внеску згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та повинен був сплачувати єдиний внесок незалежно від фінансового стану та з 2017 року (набрання законної сили змінами до Закону) навіть в разі відсутності доходу в сумі єдиного внеску не менше за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, оскільки позивач у 2017, 2018 та І кварталі 2019 роках у встановленому порядку не припинив свою підприємницьку діяльність, був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а відтак належав до кола платників єдиного внеску, передбачених пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464, як наслідок оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) є правомірними та такими, що скасуванню не підлягають.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 168, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, Чернігівського управління Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання неправомірними та скасування вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ).

Чернігівське управління Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул. Кирпоноса, 28, м. Чернігів, 14000, ).

Повне судове рішення складено 11.02.2021.

Суддя О.М. Тихоненко