Справа № 200/9073/20-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 р. Справа№200/9073/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., секретаря судового засідання Дяченко А.В.,

від представників сторін:

позивача Олійников С.І., за ордером;

відповідача Ярова С.Е., за витягом.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецьк область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, )

про скасування податкових повідомлень - рішень,

УСТАНОВИВ:

02 жовтня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецьк область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 04 травня 2018 року № 0-0522 (форма "Ф") про нарахування податкового зобов`язання у розмірі 72 379,20 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 05 квітня 2019 року № 0-0522 (форма "Ф") про нарахування податкового зобов`язання у розмірі 28 069,56 гривень.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху. 09 жовтня 2020 року позивачем усунені недоліки позовної заяви.

16 жовтня 2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про скасування податкових повідомлень - рішень за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

30 листопада 2020 року суд вирішив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 17 грудня 2020 року, яке відкладено на 26 січня 2021 року.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 02 лютого 2021 року. В цей же день оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до п.п. 266.2.2 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Вказує, що об`єкт нерухомості, на який позивачу нараховані зобов`язання відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є будівлею сільськогосподарського товаровиробництва - корівником двохрядним.

Зазначає, що вказана будівля протягом 2017-2019 років використовувалась фермерським господарством "СКОРПІОН -08", учасником якого є позивач. Таким чином, відповідно до статті 19 ЗУ "Про фермерські господарства" будівлю корівника двохрядного позивачем в 2017 -2019 роках було надано у користування фермерському господарству "СКОРПІОН -08", учасником якого він був.

Враховуючи викладене, нарахування зобов`язань позивачу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт - будівлю сільськогосподарського товаровиробника (корівник двохрядний), який протягом 2017-2019 років використовувався безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, прямо суперечить п.п. 266.2.2 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Також позивач вказує на помилковість розрахунку його частки власності у об`єкті в розрахунку зобов`язань за 2017 року. Так, згідно розрахунку податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянку за 2017 рік, ОСОБА_1 є власником всієї площі будівлі - 1507,90 кв. метрів. Водночас, позивач є власником 1/3 будівлі (тобто 502,63 кв. метрів), згідно до договору купівлі-продажу від 08 листопада 2011 року. Власником 2/3 будівлі є інша особа. Таким чином, відповідачем у податковому повідомленні-рішенні №0-0522 від 04.05.2018р. помилково визначено ОСОБА_1 зобов`язання за частину об`єкту (2/3 будівлі, 1005, 26 кв. метрів), яка їй не належала. Всупереч п.п. 266.7.1 статті 277 Податкового кодексу України, обчислення суми податку на об`єкт нерухомості що перебуває у власності фізичної особи, здійснено податковим органом без врахування площі частини об`єкту, яка належала позивачу.

Крім того, позивач зазначає, що ставка податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянку застосована ГУ ДПС у Донецькій області (1,5%) не відповідає ставці, визначеній рішенням Хрестищенської сільської ради від 15.07.2016р. №7/10-71. Позивач звертає увагу, що п.5.1 вказаного рішення для об`єктів нежитлової нерухомості максимальна ставка на 2017 рік становить 1,0% від мінімальної заробітної плати на перше січня звітного року.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив про те, що податковий орган діяв виключно в межах власних повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Податковим кодексом України. Вказує, що спірні податкові повідомлення - рішення прийняті податковим органом правомірно, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом установлено наступне:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 вересня 2020 року загальна площа об`єкту нерухомого майна «нежитлова будівля корівник двохрядний, об`єкт житлової нерухомості: ні, об`єкт знаходиться в процесі поділу» становить 1 508,5 м.кв. Зазначений об`єкт розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Також у вказаній довідці зазначено, що форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова, розмір частки - 1/3, власник - ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлова будівля корівник двохрядний, розташований за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . При цьому вказано, що розмір частки становить 2/3.

Таким чином, судом установлено та підтверджено документально, що ОСОБА_1 є власником лише 1/3 нерухомого майна нежитлова будівля корівник двохрядний, розташований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 18-27).

В матеріалах справи наявне рішення Виконавчого комітету Хрестищенської сільської ради від 25 квітня 2018 року № 34, відповідно до якого було присвоєно поштову адресу 1/3 частині нежитлової будівлі корівнику двохрядного, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 .

Цим же рішенням присвоєно поштову адресу 2/3 частині нежитлової будівлі корівнику двохрядного, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 . (а.с. 28).

Судом також установлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Хрестищенської сільської ради від 15 липня 2016 року № 7/10-71, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2017 рік становить 1,0% від мінімальної заробітної плати на перше січня звітного року (а.с. 10-17).

Податковим органом 04 травня 2018 року за № 0-0522 прийнято податкове повідомлення - рішення, відповідно до якого позивачу визначена сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 72 379,20 гривень (а.с. 5).

Відповідачем в розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік зазначено наступне: об`єкт нерухомості - нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа - 1507,90 м. кв., ставка податку - 1,5% від мінімальної заробітної плати, розмір податку - 72 379,20 гривень (а.с. 7).

05 квітня 2019 року податковим органом за № 0-0522 прийнято податкове повідомлення - рішення, відповідно до якого позивачу визначена сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 28 069,56 гривень (а.с. 6).

В матеріалах справи наявні розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 та 2019 роки. Слід зазначити, що у вказаних розрахунках також зазначено об`єкт нерухомості - нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа - 502,63 м. кв., ставка податку - 1,5% від мінімальної заробітної плати, розмір податку - 28069,56 гривень (2018 рік) та 31 462,30 гривень (2019 рік) (а.с. 7).

Судом також установлено, що в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 200/7273/20-а за позовом Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 98041,18 грн., а саме: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код бюджетної класифікації 18010300) в сумі 98041,18 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався процедурою адміністративного оскарження спірних повідомлень - рішень. Водночас, відповідач надав докази того, що позивач не отримав податкове повідомлення - рішення від 04 травня 2018 року № 0-0522 (форма "Ф") про нарахування податкового зобов`язання за 2017 рік у розмірі 72 379,20 гривень. 30 червня 2018 року повернуто у зв`язку з неврученням та закінченням встановленого строку зберігання.

Податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 05 квітня 2019 року № 0-0522 (форма "Ф") про нарахування податкового зобов`язання за 2018 рік у розмірі 28 069,56 гривень позивачем отримано 24 травня 2019 року.

12 жовтня 2020 року, відповідач на запит представника позивача надав позивачу копії спірних рішень та розрахунків податкового зобов`язання (а.с. 106-107).

Відповідно до статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, крім випадку, передбаченого підпунктом 108-1.2.2 пункту 108-1.2 статті 108-1 цього Кодексу.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Суд враховує, висновки Верховного Суду про те, що норма п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми п. 56.19 ст. 56 ПК. Водночас положення п. 56.19 ст. 56 ПК є спеціальними щодо норми ч. 4 ст. 122 КАС, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абз. 3 п. 56.18 ст. 56 ПК). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до п. 56.17 цієї статті.

Однак, враховуючи, те що позивач не оскаржував спірні податкові повідомлення - рішення в порядку адміністративного оскарження в порядку передбаченому ПК України, то суд застосовує строк - 1095 днів.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI ( далі - ПК України).

Спірні правовідносини врегульовані розділом XII ПК України.

Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з приписами статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Вказаною статтею передбачено, що визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб здійснюється наступним чином:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку (п.п. 266.1.2).

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1).

Підпунктом 266.2.2 визначено, що не є об`єктом оподаткування, зокрема: ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України встановлено, що Сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п. 266.5.1).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 266.7 статті 266 ПК України передбачений порядок обчислення суми податку. Так, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

З правового аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки податковий орган зобов`язаний враховувати тип власності, тобто чи знаходиться нерухомість у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб та яка частка належить кожному співвласнику, чи є нерухомість об`єктом оподаткування, розміри ставки податку, встановлені рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад.

Як вже зазначалось судом, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 вересня 2020 року загальна площа об`єкту нерухомого майна «нежитлова будівля корівник двохрядний, об`єкт житлової нерухомості: ні, об`єкт знаходиться в процесі поділу» становить 1 508,5 м.кв. Зазначений об`єкт розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова, розмір частки - 1/3, власник - ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлова будівля корівник двохрядний, розташований за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . При цьому вказано, що розмір частки становить 2/3.

Згідно рішення Виконавчого комітету Хрестищенської сільської ради від 25 квітня 2018 року № 34, відповідно до якого було присвоєно поштову адресу 1/3 частині нежитлової будівлі корівнику двохрядного, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 .

Цим же рішенням присвоєно поштову адресу 2/3 частині нежитлової будівлі корівнику двохрядного, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно зі статтею 10 Кодексу до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок, а до місцевих зборів: збір за місця для паркування транспортних засобів і туристичний збір.

Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Підпунктом 12.1.2 пункту 12.1. статті 12 Податкового кодексу України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Як передбачено пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпункту 12.3.3. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пункт 12.5. статті 12 Податкового кодексу України встановлює, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Хрестищенської сільської ради від 15 липня 2016 року № 7/10-71, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2017 рік становить 1,0% від мінімальної заробітної плати на перше січня звітного року.

Отже, судом установлено та підтверджено документально матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником лише 1/3 нерухомого майна нежитлова будівля корівник двохрядний, розташований за адресою АДРЕСА_2 .

Судом також установлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Хрестищенської сільської ради від 15 липня 2016 року № 7/10-71, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2017 рік становить 1,0% від мінімальної заробітної плати на перше січня звітного року (а.с. 10-17).

Водночас, податковим органом, при винесенні спірних податкових повідомлень - рішень застосовано ставку податку у розмірі 1,5 % за 2017 рік та 2018 рік. Крім того, в порушення статті 266 ПК України, податковим органом не вірно визначений об`єкт оподаткування, а саме у розрахунках податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, визначено площу об`єкту нерухомості - нежитлова будівля - 1507,90 м. кв., також не вірно визначена адреса знаходження нежитлової будівлі - АДРЕСА_2 .

Суд зазначає, що за адресою АДРЕСА_2 знаходиться нежитлова будівля корівник двохрядний (2/3 частки), що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .

Проте, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 належить лише 1/3 (502,63 м. кв.) будівля корівник двохрядний, який розташований за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції від 04.10.2018р.) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд зазначає, що протягом 2017-2019 років нежитлова будівля корівник двохрядний, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , була використовувалась Фермерським господарством «СКОРПІОН - 08».

Проте податковим органом ці обставини не враховані при винесені спірних податкових повідомлень - рішень.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні приписи чинного законодавства, суд знаходить підтвердження доводам позивача. У той же час, відповідач не довів правомірність і обґрунтованість прийнятих ним рішень щодо визначення позивачеві відповідного грошового зобов`язання. Податковий орган також не врахував того, що відповідно до приписів податкового законодавства та позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема у пар.43 рішення в справі «Серков проти України», пар.57 рішення в справі «Щокін проти України», при можливості неоднозначного трактування національного законодавства застосуванню підлягає той підхід, який є найбільш сприятливим для платника податку.

Суд відзначає, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема у пар.45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар.53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані ж та досліджені матеріали справи, не підтверджують і не обґрунтовують достатнім чином заперечення відповідача та не вказують на відповідність прийнятих ним рішень нормам закону та основоположним засадам податкового законодавства.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов підлягає до задоволення, а оспорюванні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області підлягають скасуванню.

За таких обставин, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сума судового збору підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224 - 230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецьк область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 04 травня 2018 року № 0-0522 (форма "Ф") про нарахування податкового зобов`язання у розмірі 72 379,20 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 05 квітня 2019 року № 0-0522 (форма "Ф") про нарахування податкового зобов`язання у розмірі 28 069,56 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецьк область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1004 (одна тисяча чотири) гривень 50 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені та підписані у нарадчій кімнаті 02 лютого 2021 року. Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 лютого 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова