Справа № 360/2846/20
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2846/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом представника позивача Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання протиправними дії та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява представника позивача Солодовнікова Олександра Петровича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління поліції охорони в Луганській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправну бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області щодо не проведення нарахувань та виплати в день звільнення 10 червня 2020 року, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області внести зміни до наказу № 51 о/с від 10 червня 2020 року, відносно ОСОБА_1 , щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу з 24 серпня 2006 року по 06 листопада 2015 року в органах внутрішніх справ, та в подальшому проходив службу з 07 листопада 2015 року по 10 червня 2020 року в Управлінні поліції охорони в Луганській області.

10 червня 2020 року позивачу наданий витяг з наказу від 10 червня 2020 року № 51 о/с про звільнення зі служби (за власним бажанням), відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», яким вирішено виплатити грошову компенсацію за 4 доби невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час у 2020 році.

Вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчислені становить 15 років 08 місяців 15 днів, час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 04 роки 02 місяці 24 дні.

19 червня 2020 року позивач через свого представника звернувся до відповідача.

17 липня 2020 року на адресу представника позивача надійшов лист №1337/43/32/8/01-2020 від 13 липня 2020 року в якому на ряду з іншою інформацією зазначено, що ОСОБА_1 на день звільнення (10 червня 2020 року) мав 15 років 08 місяців 15 днів вислуги за службу в органах внутрішніх справ. Згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачу одноразова грошова допомога при звільнені не нараховувалась і відповідно не сплачувалась.

Представник позивача вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, яка має разовий характер, зокрема, поліцейськими, у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, пов`язане з наявністю у такої особи вислуги років не менше 10 років та звільненням з визначених підстав.

Управління поліції охорони в Луганській області позов не визнало, про що 02 вересня 2020 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) подало відзив на позовну заяву (а. с. 45-47).

В обґрунтування відзиву зазначено, що за приписами другої частини статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262- ХІІ: «Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Тобто, йдеться про осіб, які при звільненні зі служби за власним бажанням мають право на пенсію за Законом від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ.Згідно з наказом УПО Луганської області від 10.06.2020 № 51 о/с позивача спочатку дійсно було звільнено зі служби в поліції з підстав визначених пунктом 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р.№ 580-VIII оскільки, останній подав рапорт, в якому вказав такий мотив.

Натомість, як було з`ясовано, позивач ще під час перебування на служби в поліції прийняв участь в оголошеному наказом Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 07.05.2020 № 132 конкурсі на заняття вакантних посад територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, який пройшов 27 травня 2020 року.

Пройшовши відповідний відбір позивач ОСОБА_1 в червні 2020 року вступив на службу до Служби судової охорони, де був зарахованим на посаду Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області.

Таким чином, фактичне волевиявлення і реальні прагнення позивача не відповідали вказаної ним у рапорті від 28.05.2020 мотивам звільнення.

Тому, 27.08.2020 УПО Луганської області було змушено внести зміни до наказу № 51о/с від 10.06.2020 в частині, що стосується підстав звільнення позивача, а саме громадянина ОСОБА_1 було звільнено зі служби з підстав визначених пунктом 8 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» «у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)».

Таким чином, враховуючи реальні підставі звільнення зі служби в поліції (пункт 8 статті 77 ЗУ від 02.07.2015 р. № 580-VIII) позивач, не набув права на передбачену статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-XII виплату.

За приписам статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІ: «Пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто приписи Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VІІ також вказують, що право на отримання одноразової грошової допомоги у поліцейського виникає виключно за умов виникнення права на пенсійне забезпечення в порядку Закону № 2262-ХІІ.

В нашому випадку, оскільки позивач не тільки не має права на пенсійне забезпечення в порядку і на умовах визначених Законом № 2262-ХІІ, а ще і продовжує перебувати на публічній службі, його вимоги не просто безпідставні, необґрунтовані та незаконні.

04 вересня 2020 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а. с. 65-67), в обґрунтування якої зазначено, що згідно рапорту ОСОБА_1 від 28.05.2020 останній звернувся до керівництва з рапортом, в якому зазначив: «Прошу Вас звільнити мене з Національної поліції України за власним бажанням, відповідно до ч. 1 п. 7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію України» 10.06.2020 ».

Будь-яких інших підстав в рапорті від 28.05.2020 або інших рапортів ОСОБА_1 , як підстав для звільнення з Національної поліції не зазначав, а бажав звільнитися тільки за власним бажанням.

Таким чином, на думку позивача, відповідач протиправно приймаючи наказ № 75 о/с від 27.08.2020, мав на меті, позбавити права позивача, який законно був звільнений з Національної поліції за власним бажанням, підстав отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

10 лютого 2021 року від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

Ухвалою суду від 31 липня 2020 року відкрито провадження у справі, визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 21-23).

Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року у задоволенні заяви представника Управління поліції охорони в Луганській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження за позовом адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а. с. 72-73).

Ухвалою суду від 25 вересня 2020 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в справі №360/3366/20 (а. с. 90-91).

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року поновлено провадження у справі (а. с. 107).

Представник позивача у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 111).

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , проходив службу з 24 серпня 2006 року по 06 листопада 2015 року в органах внутрішніх справ, з 07 листопада 2015 року по 10 червня 2020 року в Управлінні поліції охорони в Луганській області, що підтверджено трудовою книжкою (а. с. 9-10).

Судом встановлено, що 28 травня 2020 року позивач звернувся з рапортом до відповідача, що не заперечується сторонами, в якому просив звільнити його з Національної поліції за власним бажанням, відповідно ч. 1 п. 7 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» 10.06.2020 (а. с. 48).

Згідно з витягом до наказу Управління поліції охорони в Луганській області «По особовому складу» від 10 червня 2020 року № 51 о/с відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби (за власним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0027141) поліцейського-водія взводу реагування Сєвєродонецького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Луганській області, 10.06.2020. Виплатити грошову компенсацію за 4 доби невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час у 2020 році. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 15 років 08 місяців 15 днів, час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 04 роки 02 місяці 24 дні. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 28.05.2020, подання Сєвєродонецького МВ (а. с. 49).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року позов представника позивача Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання протиправними дії та скасування наказу задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Управління поліції охорони в Луганській області від 27 серпня 2020 року № 75 о/с «По внесення змін до наказів» в частині внесення змін до наказу Управління поліції охорони в Луганській області від 10 червня 2020 року № 51 о/с щодо старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 26 січня 2021 року.

19 червня 2020 року позивач через свого представника звернувся до Управління поліції охорони в Луганській області із запитом про надання, зокрема, довідки щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги (а. с. 12-13).

Листом від 13 липня 2020 року за вихідним номером 1337/43/32/8/01-2020 Управління поліції охорони в Луганській області на запит представника позивача надало відповідь, що одноразова грошова допомога не виплачувалась (а. с. 14).

Позивач вважає, що невиплата одноразової грошової допомоги порушує його права та законні інтереси у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII).

Правове регулювання служби в поліції регламентується статтею 60 Закону № 580-VIII, згідно якої проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (надалі - Закон № 2262-XII).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закону № 2262-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З аналізу конструкції частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ, суд дійшов висновку, що стаття визначає три підстави виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, а саме: 1) за власним бажанням; 2) через сімейні обставини; 3) або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок №393) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

Системний аналіз наведених положень Закону №2262-XII дає підстави для висновку, що частина друга статті 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду від 26 червня 2019 року № 821/3762/15-а, від 26 червня 2019 року у справі №821/3762/15-а, від 30 вересня 2020 року у справі № 821/952/17 та від 26 листопада 2020 року у справі № 520/1365/2020.

Судом встановлено, що позивач звільнений з Управління поліції охорони в Луганській області за власним бажанням, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та вислуга років служби останнього в органах поліції в календарному обчисленні склала 15 років 08 місяців 15 днів.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок №260), передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Із зазначеного вище слідує висновок, що одноразова грошова допомога при звільненні поліцейських є соціальною гарантією при звільненні та не входить до структури грошового забезпечення поліцейських.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 805/294/16-а.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивач звільняючись зі служби за власним бажанням набув право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу, тим самим вчинив бездіяльність, порушивши соціальну гарантію позивача при звільненні зі служби.

Крім того, оскільки позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд дійшов висновку про зобов`язання Управління поліції охорони в Луганській області внести зміни до наказу № 51 о/с від 10 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів суду необґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Суд зазначає, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій, а тому позивачем за подання даної позовної заяви судовий збір не сплачено.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 91, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання протиправними дії та скасування наказу задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області щодо не проведення нарахування та виплати в день звільнення 10 червня 2020 року, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби.

Зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області внести зміни до наказу № 51 о/с від 10 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби.

Зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова