Справа № 640/25173/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Київ № 640/25173/20

Окружний адміністративний за участю представників: суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., при секретарі судового засідання Садоховій В.С. розглянувши в загальному позовному провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Український холдинг будівельних проектів"
доГоловного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 липня 2020 року № 2, № 2,

позивача - Кобець Т.М. ,

відповідача - Пінчук Б.В.

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 січня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український холдинг будівельних проектів" (далі - ТОВ «УХБП», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 липня 2020 року № 2, № 2.

Позов обґрунтовано тим, що позивач не погоджується із висновками, викладеними в Акті щодо порушення ним норм Податкового кодексу України, вважає їх необґрунтованими, помилковими, надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Зокрема, позивач зазначає, що на підтвердження господарських взаємовідносин ТОВ «УХБП» з ТОВ «МРІЯ» (23262372) ним контролюючому органу під час перевірки було надано належним чином оформлені первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, рахунки на оплату, виписки банку, прибуткові ордери, картки складського обліку тощо), які складені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" та свідчать про реальність здійснення між ними господарських операцій.

У той же час, як зазначає позивач, відповідачем не було враховано, що він самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків контрагентами або порушення ними правил здійснення господарської діяльності тощо, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи -платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства України.

На думку позивача, чинне законодавство, зокрема Податковий кодекс України, не встановлює обов`язок покупця перевіряти відомості щодо декларування контрагентами своїх зобов`язань з ПДВ, виконання ними таких зобов`язань перед бюджетом та наявність чи відсутність ознак фіктивності фірм, ймовірність чи реальність проведення контрагентом транзитних фінансових операцій, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вимоги третім особам, наявність у контрагента основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів, людських ресурсів тощо.

Разом з цим, в обґрунтування зроблених висновків Акту та прийняття спірних рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на інформації, отриманої з бази даних ДФС щодо контрагентів позивача по ланцюгу постачання, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в підготовче засідання.

17 листопада 2020 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому ГУ ДПС у м. Києві в задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

Відзив обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення ГУ ДПС у м. Києві було прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

27 листопада 2020 року ТОВ «УХБП» подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач не погоджувався з доводами відповідача та просив позовні вимоги задовольнити повністю.

03 грудня 2020 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «УХБП» зареєстровано Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією 11.11.2010 року. Номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 3041802. Код суб`єкта господарювання за .

ТОВ «УХБП» взято на податковий облік 05.11.2010 року ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві за № 378724, станом на дату подання позову, перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві.

Відповідно до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 12.05.2020 року № 3975 та на підставі пункту 78.1.8 статті 78 Податкового кодексу України (далі - Кодекс), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «УХБП» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. за серпень 2019 року та листопад 2019 року, за результатами якої складено Акт від 04 червня 2020 року № 228/26-15-05-02-03/37402189.

Висновками вказаного Акту перевірки встановлено порушення ТОВ «УХБП»:

п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період що перевірявся, на загальну суму 531690 грн., в тому числі по періодах:

- серпень 2019 року у сумі 134 398 грн.;

- листопад 2019 року у сумі 397 292 грн.

п. 185.1ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1,200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в періодах що перевірялися на загальну суму 400412 грн., в т.ч. по періодах:

- серпень 2019 року у сумі 227790 грн.;

- листопад 2019 року у сумі 172622 грн.

17 червня 2020 року ТОВ «УХБП» подано до ГУ ДПС у м. Києві заперечення на Акт перевірки від 04 червня 2020 року № 228/26-15-05-02-03/37402189.

За результатами розгляду заперечення поданого ТОВ «УХБП» до Акту перевірки від 04 червня 2020 року № 228/26-15-05-02-03/37402189, ГУ ДПС у м. Києві листом від 01.07.2020 року № 96495/10/26-15-05-02-03, Акт залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

03 липня 2020 року відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ 2, яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України ТОВ «УХБП» збільшено розмір грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 797 535, 00 грн., в тому числі 531 690, 00 грн. за податковими зобов`язаннями та 265 845, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 2, яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України відповідно до пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України ТОВ «УХБП» зменшено розмір бюджетного значення суми податку на додану вартість у розмірі 400 412, 00 грн.

Рішенням Державної податкової служби України №28028/6/99-00-06-02-02-06 від 16.09.2020 року за результатами адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 03.07.2020 року № 2, № 2 скаргу позивача було залишено без задоволення, а вказані вище податкові повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 03.07.2020 року № 2, № 2 позивач їх оскаржив до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

У розумінні п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Положеннями ст.185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п.187.1 ст.187 ПК України).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість вказаної у податковій накладній , до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення №88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для віднесення відповідних сум до складу ПДВ. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Згідно правової позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Матеріалами справи встановлено, 28.09.2018 року між ТОВ «УХБП» (Генпідрядник) та ТОВ «МРІЯ» (Субпідрядник) укладено Договір підряду № 28/09, за умовами якого Субпідрядник зобов`язується за завданням Генпідрядника та у відповідності до проектно-кошторисної документації на свій ризик власними та залученими силами і засобами виконати комплекс будівельно-монтажних робіт (надалі - Роботи) на об`єкті: «Будівництво житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом (для потерпілих від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта центр») по провулку Платонівському у Солом`янському районі м. Києва» та передати їх Генпідряднику. Генеральний підрядник зобов`язується прийняти виконані належним чином Роботи та сплатити їх вартість у порядку та на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до п. 4.1 розділу 4 вказаного Договору Оплата за виконані роботи Субпідрядником здійснюється Генпідрядником по фактично виконаним обсягам робіт, визначених в акті приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2В) та довідці про вартість виконаних робіт та витрат по встановленій формі КБ-3.

Пунктом 5. 1 розділу 5 вказаного Договору передбачено, що фактично виконані Субпідрядником обсяги робіт оформляються Актами приймання виконаних будівельних робіт по встановленій формі КБ-2в та Довідками про вартість виконаних робіт та витрат по встановленій формі КБ-3 здачі-приймання виконаних робіт. Генпідрядник підписує їх протягом 6-ти (шести) робочих днів з моменту представлення до приймання та скріплює печаткою.

На виконання умов вказаного Договору між сторонами складено Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень від 27.06.2019 року, за серпень 2019 року від 22.08.2019 року, за вересень 2019 року, за листопад 2019 року; Акти приймання виконаних будівельних робіт за червень 2019 року від 27.06.2019 року № 2, № 3, № 4, за серпень 2019 року від 22.08.2019 року № 1, № 2, № 2-1, № 3, № 4, № 5, № 6, за листопад 2019 року № 1 від 29.11.2019 року, 14.11.2019 року № 1, № 2 за грудень 2019 року від 29.11.2019 року № 2, № 3, № 4, № 5, № 6; Підсумкову відомість ресурсів Об`єкт: Будівництво житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом (з виділенням частки квартир для потерпілих від діяльності ГІБК «Еліт-Центр») у провулку Платонівському у Солом`янському районі м. Києва за серпень 2019 року, за грудень 2019 року , Підсумкову відомість ресурсів Об`єкт: Влаштування шпунтового огородження котловану.

Факт оплати на виконання Договору підряду від 28.09.2018 року № 28/09 підтверджується наданими копіями платіжних доручень від 15.08.2019 року № 7786, від 29.08.2015 року № 7832, від 01.11.2019 року № 8004, від 06.11.2019 року № 8016, від 07.11.2019 року № 8018, від 13.11.2019 року № 8033, від 19.11.2019 року № 8046, від 21.11.2019 року № 8062.

Судом встановлено, що за результатами здійснення вказаної господарської діяльності ТОВ «УХБП» за періоди серпень, листопада 2019 року у поданих ним до податкового органу податкових деклараціях з податку на додану вартість задекларовано податкові зобов`язання у розмірі 1 350 439, 00 грн., у тому числі за серпень 2019 року - 691 977, 00 грн. та за листопада 2019 року - 658 462, 00 грн.

За вказаний період позивачем задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 1 750 851, 00 грн.

Також ТОВ «УХБП» за серпень, листопад 2019 року задекларовано від`ємне значення по податку на додану вартість на суму 400 412, 00 грн.

Судом встановлено, що вказані суми податку на додану вартість позивачем включено до податкових деклараціях з податку на додану вартість за серпень, листопад 2019 року за результатами взаємовідносин з ТОВ «МРІЯ» (код 23162372).

У той же час, перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за серпень, листопад місяць 2019 року встановлено його завищення всього у сумі 932 102 грн., в тому числі за серпень місяць 2019 року в сумі 3621 88 грн., за листопад місяць 2019 року в сумі 569914 гривень.

Також перевіркою з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за періоди серпень, листопад місяці 2019 року встановлено його завищення всього у сумі 400 412 грн., у тому числі за серпень місяць 2019 року в сумі 227 790 грн., за листопад місяць 2019 року в сумі 172 622 грн., в результаті допущених порушень податкового законодавства, які призвели до заниження податкового зобов`язання, що сплачується до державного бюджету на загальну суму 531 690 грн., в т.ч. по періодах:

серпень 2019 року у сумі 134 398 грн.;

листопад 2019 року у сумі 397 292 гривень.

Матеріалами справи встановлено, що підставою для висновку податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за серпень, листопад 2019 року на суму 932 102 грн. стала наявна в податкового органу податкова інформації щодо ТОВ «МРІЯ» ().

Так, податковим органом встановлено, що основний вид діяльності ТОВ «МРІЯ»: електромонтажні роботи; остання декларація з ПДВ подана за квітень 2020 року; кількість працюючих складала 7 осіб.

При цьому, при проведенні перевірки, згідно з наданими до перевірки документами (актів приймання будівельних робіт ф. КБ 2) та показників розділу «витрати труда робітників - будівельників на обсяг робіт, люд.-год.» встановлено, що ТОВ «МРІЯ» не в змозі виконати будівельні роботи, які зазначені в вищенаведених актах приймання будівельних робіт внаслідок відсутності відповідної кількості працюючого персоналу на підприємстві та відповідного обладнання.

Також, за результатом проведеного аналізу Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН) встановлено реєстрацію податкових накладних на адресу ТОВ «МРІЯ» з номенклатурою, будівельні роботи від ТОВ «ТАЙРОН БІЗНЕС», ТОВ «ЛАЙФ ПАРАДАЙС» та ТОВ «ПРОФІТ СТАР ГРУП».

Водночас, основний вид діяльності зазначених вище контрагентів - будівництво житлових та нежитлових будівель; кількість працюючих - 36, 13 та 29 осіб відповідно, декларацію з податку на прибуток за 2019 рік подано не було, основні засоби відсутні.

Зазначені вище СГД формували податковий кредит з номенклатурою: «виконання робіт з будівництва житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом для потерпілих від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта центр» за рахунок наступних контрагентів: ТОВ «БЛІК УНІВЕРС» та ТОВ «ФОРТУНО ПЛЮС».

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «БЛІК УНІВЕРС» зареєстровано у ГУ ДПС у Донецькій області, основний вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, кількість працюючих не встановлена, Декларацію з податку на прибуток за 2019 не подано. Основні засоби -відсутні. Декларації з ПДВ подані лише за 06 місяць 2019 року. Щодо ТОВ «ФОРТУНО ПЛЮС», слід зазначити, що воно знаходиться на обліку у ТУ ДПС у Кіровоградській області, основний вид діяльності - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно - технічним обладнанням, Декларацію з податку на прибуток за 2019 не подано. Основні засоби - відсутні. Декларації з ПДВ подано лише за листопад 2019 року.

Враховуючи викладене вище, податковий орган дійшов висновку, що первинні документи, які стали підставою для формування ТОВ «УХБП» податкового кредиту, виписані постачальником, який не мав можливості фактично здійснити господарські операції, у зв`язку з відсутністю трудових ресурсів, майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій, не можуть вважатись належно оформленими документами, які посвідчують факт придбання послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Вказане вище стало також причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за серпень 2019 року у сумі 227790 грн. (24,8% від загальної суми податкового кредиту звітного податкового періоду) та за листопад 2019 року у сумі 172622 грн. (20,8% від загальної суми податкового кредиту звітного податкового періоду) є: перевищення обсягів витрат на будівельні роботи над обсягами передачі викопаних будівельних робіт замовнику.

Беручи до уваги викладене вище, суд при визначенні правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зазначає таке.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів судом встановлено, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Спірні господарські операції були належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача. Вказані первинні документи досліджувались контролюючим органом під час проведення перевірки. Наявність таких документів відповідачем не заперечувалась.

При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності в податковій накладній обов`язкових реквізитів.

В той же час, податковий орган не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Більш того, на момент здійснення вищезазначених господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «МРІЯ», останній був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мав індивідуальний податковий номер, а отже, він мав право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі у відповідності до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, є підставою для формування позивачем податкового кредиту та від`ємного значення з податку на додану вартість за періоди серпень, листопад місяці 2019 року.

Щодо посилання контролюючого органу на відомості про відсутність у контрагента позивача умов необхідних для ведення відповідної господарської діяльності з обсягом товару у відповідні строки, зокрема, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, як на підставу для відмови в позові, відхиляється судом, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів. Відсутність у контрагентів добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Відповідно до принципу офіційності контролюючий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення. У той час, як на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документами, та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

Остання обставина підтверджується наданими платіжними дорученнями, оборотно-садовою відомістю.

У той же час, щодо посилання відповідача на інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах ДФС, як на доказ нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «МРІЯ», суд зазначає, що такі докази не можуть бути взяті до уваги, оскільки жодним чином не підтверджують наведені в Акті обставини.

Крім того, суд зазначає, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відповідача носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2019 року у справі №820/7831/15.

Разом з цим, доказів щодо проведення будь-якої перевірки ТОВ «МРІЯ» (зустрічної звірки, виїзної перевірки, тощо), які б підтверджували належним чином доводи суб`єкта владних повноважень, контролюючим органом не надано.

За вказаних обставин, суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію відносно контрагента позивача, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами та не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Суд також зазначає, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

До того ж, якщо контрагенти по ланцюгу постачання товарів (послуг) не виконали свого зобов`язання по сплаті податку на додану вартість до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб. Зазначена обставина не є підставою для позбавленню платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Водночас, позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Подані позивачем докази підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання правочину, дійсно відбулися, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності.

У той же час, суд зазначає, що, окрім зазначеної в Акті перевірки інформації контролюючим органом всупереч вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вищенаведеними первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно віднесено суму ПДВ у розмірі 1 750 851, 00 грн. до складу податкового кредиту за серпень 2019 року та листопад 2019 року та суму від`ємного значення у розмірі 400 412, 00 грн. за серпень 2019 року та листопад 2019 року по взаємовідносинам з ТОВ "МРІЯ», а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість є протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 03 липня 2020 року № 2, № 2 підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно, беручи до уваги положення частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 17 696, 21 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 132, 134, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український холдинг будівельних проектів" (, 03028, м. Київ, вул. Велика Китаївська, 59, офіс 2) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 03 липня 2020 року № 2, № 2.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український холдинг будівельних проектів" (, 03028, м. Київ, вул. Велика Китаївська, 59, офіс 2) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 17 696 (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто шість гривень) 21 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.02.2021 року.