Справа № 640/27715/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Київ № 640/27715/20

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Солом`янського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) (03186, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, буд. 76 А, ), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 20.10.2020, яка винесена Солом`янським районним відділом Державне виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП №63252261;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 20.10.2020, яка винесена Солом`янським районним відділом Державної виконавче служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерстві юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП №63252261.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вважає оскаржувані постанови протиправними, незаконними і такими, що підлягають скасуванню, в зв`язку із тим, що позивач сумлінно виконує рішення суду, надає можливість спілкуватись батькові і дитині, а тому підстав до накладення штрафу і стягнення з неї виконавчого збору не має.

Ухвалою суду від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позовну заяву до суду не подав.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

14 вересня 2020 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі №752/24928/18 винесено ухвалу про забезпечення позову, якою зобов`язано позивача до ухвалення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей та сім'ї Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, передавати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : у вихідні дні: з 10:00 кожної першої суботи до 17:00 кожної першої неділі та з 11:00 кожної третьої суботи до 16:00 кожної третьої неділі.

На підставі заяви ОСОБА_2 , відповідачем 07.10.2020 було відкрито виконавче провадження ВП №63252261 та в порядку його здійснення винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 20.10.2020 з позивача у розмірі 10 000,00 гривень.

Крім того, 20.10.2020 року відповідачем була винесена постанова про накладення штрафу на позивача у розмірі 1700,00 грн.

Незгода позивача із прийнятими постановами зумовила її звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до положень частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як встановлено судом під час розгляду справи, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2020 року у справі № 752/24928/18 було забезпечено позов та зобов`язано позивача до ухвалення судового рішення у справі передавати малолітнього ОСОБА_3 батьку - ОСОБА_2 : у вихідні дні: з 10:00 кожної першої суботи до 17:00 кожної першої неділі та з 11:00 кожної третьої суботи до 16:00 кожної третьої неділі.

В резолютивній частині ухвали про забезпечення позову вказано, що ухвала підлягає негайному виконанню, в зв`язку із чим, на підставі заяви стягувача, 07.10.2020 року відповідачем було відкрито виконавче провадження.

Позивач, обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов зазначила, що не погоджується із винесеною постановою від 20.10.2020 року про стягнення з неї виконавчого збору, оскільки виконавчий збір не стягується за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню, а тому така постанова підлягає скасуванню, як незаконна.

Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, погоджується із доводами позивача в цій частині та зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів зокрема ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

З аналізу норм діючого законодавства України вбачається, що ухвала про забезпечення позову від 14.09.2020, прийнята Голосіївським районним судом міста Києва у справі №752/24928/18 є виконавчим документом, що підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (пункти 1-6). Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням вищенаведеного, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, виконавчий збір не стягується.

Таким чином, винесена відповідачем постанова від 20.10.2020 року про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 10 000,00 грн є протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Позивач, оскаржуючи постанову державного виконавця від 20.10.2020 року про накладення штрафу, зазначила, що вважає її необґрунтованою та протиправною, оскільки останньою було виконано рішення суду в частині надання можливості батькові спілкуватися із дитиною.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що вказані доводи позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відповідно до акту державного виконавця від 17.10.2020 року встановлено, що виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що станом на 17.10.2020 року дитину не було передано батьку для спілкування, а тому рішення суду не виконано.

Відповідно до письмових пояснень позивача, в силу фізичних обставин вона не могла змусити сина піти із татом.

Проте, вказані обставини спростовані наявними письмовими поясненнями батька дитини, відповідно до яких позивач заважала спілкуванню дитини із батьком, постійно заходила до кімнати та відволікала дитину, провокувала скандал. Вказані обставини відбувались в присутності представника органу опіки та піклування та державного виконавця.

В зв`язку із вказаними обставинами, батько дитини не зміг поспілкуватись із нею, що призвело до фактичного невиконання позивачем рішення суду.

А тому, на підставі встановлених обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість винесення постанови від 20.10.2020 року про накладення штрафу на позивача у розмірі 1700,00 грн за фактичне невиконання рішення суду.

В зв`язку із чим, підстав для задоволення позову в частині скасування постанови від 20.10.2020 року про накладення штрафу суд не вбачає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що судом були частково задоволені позовні вимоги, судовий збір, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 840,80 грн.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково;

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 20.10.2020, яка винесена Солом`янським районним відділом Державне виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП №63252261;

3. В іншій частині позову відмовити;

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 840,80 (вісімсот сорок грн вісімдесят коп) за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) (03186, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, буд. 76 А, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа