Справа № 2-а-4460/10/0270
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4460/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

при секретарі судового засідання: Ткачук Вікторії Олексіївні

за участю представників сторін:

позивача: Дерев`янко Л.А., Конашкова О.В., Манько Н.Ф. - представники за довіреністю

відповідача: Цвіркуна С.М., Непийводи І.А. - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: головного державного податкового ревізора-інспектора ДПІ у м. Вінниці

про: визнання протиправними дій протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до головного державного податкового ревізора-інспектора, інспектора податкової служби І рангу відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у м. Вінниці Цвіркуна Степана Михайловича до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про визнання протиправними дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 28.10.2010 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, яка проводилась за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року, ФОП ОСОБА_1 визначено податкові зобов`язання та штрафні санкції за податковими повідомленням-рішенням від 28.10.2010 року за № /0, всього на 89950,50 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо виявлених в ході перевірки порушень позивач звернувся до суду з вимогами визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень головного державного податкового ревізора-інспектора Цвіркуна С.М., які полягають у проведенні планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 , складанні, реєстрації та надсиланні без підпису перевіряючого акта документальної планової виїзної перевірки від 18.10.2010 року № 2338/1721/ НОМЕР_1 , а також вручення третього примірника вказаного акту.

В позовній заяві зазначено про те, що документальна перевірка продовжена за відсутності підстав для її продовження, порушено порядок оформлення її результатів, а висновки акту перевірки є необґрунтованими.

Позивач зазначає, що перевірка тривала понад строки, ніж ті, що визначені у повідомленні про проведення перевірки. Крім того, ФОП ОСОБА_1 вказує на недоліки акту перевірки, який не мав жодних підписів, проте був зареєстрований в спеціальному журналі реєстрації актів, а також позивач наголошує на порушенні термінів складання даного акту.

Також позивач вказує, що повідомлення про проведення планової виїзної перевірки їй взагалі не вручалось, а відтак податковий орган не мав жодного права на проведення планової виїзної перевірки.

Протиправним вважає позивач посилання податківців на завищення підприємством податкового кредиту з ПДВ в сумі 59967 грн., яке ґрунтується на тому, що дані суми податку, у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними. В свою чергу, позивач вказує на те, що всі податкові накладні на придбання товарів (робіт, послуг) у неї були наявні, а відтак висновки висвітлені в акті перевірки зроблені на підставі суб`єктивних припущень перевіряючого.

Заперечуючи проти позову, державна податкова інспекція у м. Вінниці подала до суду письмові заперечення від 16.11.2010 року, в яких відповідач наводить обставини в обґрунтування своєї позиції щодо невизнання позову.

Зокрема, серед іншого, ДПІ у м. Вінниці зазначає, що перевірка проводилась з 30.09.2010 року по 13.02.2010 року, що в свою чергу, знайшло відображення в журналі проведення планових виїзних перевірок. Перевірку було проведено з відома та в присутності позивача, в приміщенні ДПІ м. Вінниці, в результаті якої виявлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог Закону України "Про податок на додану вартість", що і стало в свою чергу підставою для застосування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представники відповідача заявлені позовні вимоги не визнали, посилаючись на викладене в наданих суду письмових запереченнях (а.с. 236-239). Зазначили, що дії ДПІ у м. Вінниці при проведенні перевірки та при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що на підставі направлення від 30.09.2010 року № 2413/17, виданого ДПІ у м.Вінниці, та у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", головним державним податковим ревізором-інспектором, інспектором податкової служби І рангу відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ м. Вінниці ОСОБА_2 проведено виїзну планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання платником податків ФОП ОСОБА_1 вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року.

Вищевказану перевірку проведено з відома та в присутності позивача в приміщенні ДПІ у м. Вінниці, за самостійно наданими нею документами, що підтверджується відповідним листом ФОП ОСОБА_1 від 30.09.2010 року (том ІІ а.с. 20).

Відповідно до вимог ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", плановою виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов`язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи за місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна перевірка. Планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків за письмовим рішенням керівника відповідного органу державної податкової служби не частіше одного разу на календарний рік.

Судом у справі також встановлено, що перевірка проводилась з 30.09.2010 року по 13.10.2010 року на підставі направлення № 2413/17 від 30.09.2010 року, яке вручено під розписку безпосередньо ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується її підписом (том ІІ а.с.10).

Суд критично оцінює твердження позивача щодо безпідставного продовження проведення перевірки відповідачем, оскільки перевірку було проведено в період з 30.09.2010 року по 13.10.2010 року, що підтверджується записами у відповідному журналі проведення перевірок.

Одночасно, згідно з ч. 10 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" тривалість планової виїзної перевірки не повинна перевищувати 30 робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва 20 робочих днів.

Отже, виходячи із вищезазначеного, перевірку не було продовжено ревізором власноручно, як стверджує позивач, а проведено відповідно до норм чинного законодавства, при цьому не перевищуючи встановлений термін її проведення.

Так само, суд не погоджується з твердженнями ФОП ОСОБА_1 щодо не надіслання їй письмового повідомлення про проведення перевірки, оскільки вказані твердження позивача спростовуються оглянутим в судовому засіданні повідомленні № 28844 від 21.08.2010 року, на якому міститься розписка ФОП ОСОБА_1 про його одержання датована 13.09.2010 року (том ІІ а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи, результати перевірки знайшли своє відображення в акті від 18.10.2010 року № 2338/1721/ НОМЕР_1 ( том І а.с. 11-21).

Відповідно до Наказу ДПА України від 27.08.2009 року № 462 "Про затвердження зразків форм актів перевірок та Методичних рекомендацій щодо їх оформлення" та Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання суб`єктами підприємницької діяльності фізичними особами, затвердженого наказом ДПА України від 11.06.2004 року №326 (далі Порядку) слідує, що акт документальної перевірки складається протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем закінчення установленого терміну проведення перевірки.

Судом встановлено, що у відповідності до вказаних вимог закону, для ознайомлення та підписання акту перевірки ФОП ОСОБА_1 було запрошено до приміщення ДПІ у м. Вінниці на 18.10.2010 року.

Проте, як вбачається з акту № 41496 від 18.10.2010 року (том ІІ а.с. 17), позивач відмовилась від підпису та отримання акту документальної перевірки № 2338/1721/ НОМЕР_1 , у зв`язку з чим вказаний акт був надісланий на адресу ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом, та отриманий нею 20.10.2010 року.

Згідно з п. 4.4. Порядку, у разі незгоди посадових осіб із висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті перевірки, суб`єкт господарювання має право протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем отримання примірника акта перевірки подати до органу державної податкової служби заперечення до акта перевірки.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач у встановлений строк надав свої заперечення на акт перевірки від 18.10.2010 року, тобто протягом трьох днів з моменту отримання акту перевірки (том ІІ а.с. 12-16).

Також, вимогами п. 4.4 Порядку також визначено, що органи державної податкової служби розглядають заперечення протягом трьох робочих днів з дня, наступного за днем їх надходження та про результати розгляду письмово повідомляють суб`єкта господарювання. За результатами розгляду заперечень складається висновок довільної форми, у якому зазначаються наведені в акті перевірки факти та дані, відносно яких надано заперечення суб`єктом господарювання, короткий зміст заперечень, наводиться обґрунтування позиції органу державної податкової служби стосовно кожного питання, порушеного в запереченнях, та підводиться підсумок щодо обґрунтованості заперечень. Висновок підписується посадовими особами органу державної податкової служби, що проводили перевірку, їх безпосередніми керівниками, а також іншими посадовими особами органу державної податкової служби, які були залучені до розгляду заперечень, та затверджується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби, працівники якого проводили перевірку. Висновок у день його затвердження реєструється в єдиному спеціальному журналі органу державної податкової служби. Зазначений висновок є складовою частиною матеріалів перевірки та враховується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби при їх розгляді і прийнятті податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій). Висновок долучається до першого примірника акта перевірки, що залишається в органі державної податкової служби. На підставі висновку складається обґрунтована письмова відповідь щодо результатів розгляду заперечень, яка підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби та надсилається суб`єкту господарювання поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення (або вручається під підпис посадовим особам суб`єкта господарювання).

Як з`ясовано в судовому засіданні, ДПІ у м. Вінниці розглянула заперечення позивача та частково врахувала зауваження ФОП ОСОБА_1 , а саме щодо відсутності підпису посадової особи в акті перевірки, в результаті чого на адресу позивача направлено висновок про результати розгляду заперечень від 27.10.2010 року № 43545 (том ІІ а.с. 4-8), акт документальної перевірки, оформлений відповідно до вимог чинного законодавства, а також повідомлено позивача про недійсність попереднього акту перевірки.

Суд критично оцінює позицію позивача щодо оформлення результатів перевірки з суттєвими порушеннями виходячи із того, що в цілому акт перевірки відповідає вимогам Наказу ДПА від 10.08.2005 року № 327 "Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства". Незначна невідповідність щодо нумерування акту перевірки № 2338/1721/ НОМЕР_1 від 18.10.2010 року, не може бути підставою для того, щоб вважати його доказом одержаним в порушення закону, оскільки це не суттєва, а формальна підстава. Одночасно, суд не погоджується з твердженнями позивача стосовно складання третього примірника акту перевірки, оскільки акт надісланий позивачу за результатами перевірки, так і акт надісланий ФОП ОСОБА_1 за результатами розгляду поданих нею заперечень, є абсолютно ідентичними щодо суті виявлених порушень.

Зокрема, акт містить систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, у ньому викладено всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень.

До зазначеного висновку суд прийшов також враховуючи, що перевірка проведена із повним дотриманням вимог ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", на підставі наказів та направлень із попереднім ознайомленням із ними позивача.

На підставі п. 4.11. Порядку, податкове повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій) приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів від дня реєстрації акта невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок або вручення його поштою суб`єкту господарювання (на підставі відмітки на поштовому повідомленні), а за наявності заперечень посадових осіб суб`єкта господарювання до акта перевірки - приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді суб`єкту господарювання.

Так, дані акта стали підставою для винесення відносно ФОП ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення № /0 від 28.10.2010 року. Наведене податкове рішення є також предметом оскарження у даній справі.

В судовому засіданні з`ясовано, що в ході проведення планової виїзної документальної перевірки встановлено порушення позивачем п.п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 та п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 вищенаведеного Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподаткування операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження твердження відповідача, що придбання питної води проводилось позивачем для використання у власних цілях, а не для господарської діяльності, а відтак суд вважає правомірними дії ДПІ у м. Вінниці щодо донарахування ФОП ОСОБА_1 сум ПДВ в розмірі 578,00 грн.

Крім того, п.п. 7.2.3. пункту 7.2. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов`язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 вищезазначеного Закону, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги) на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, вказане порушення встановлено податковим органом у перевіряємому періоді, тобто податкові накладні на придбання товарів, (робіт, послуг) включались позивачем до інших податкових періодів. Зокрема при проведенні перевірки позивачем не було надано підтверджуючих документів затримки в одержанні податкових накладних, що виписувались постачальником у попередніх періодах та отримані у звітному періоді.

Вказане порушення стало підставою для нарахування податковим органом позивачу сум ПДВ в розмірі 59389,00 грн.

Суд не бере до уваги посилання позивача стосовно суперечності у висновках відповідача висвітлених в акті перевірки, зокрема щодо обрахування сум ПДВ в розмірі 59389,00 грн., оскільки позивачем не взято до уваги суми ПДВ в розмірі 578,00 грн. застосованих до неї за порушення п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 вищенаведеного Закону, що загалом становить суму податкового зобов`язання в розмірі 59967,00 грн.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, в ній відсутнє належне обґрунтування щодо суті виявлених порушень, наслідком яких стало визначення оскаржуваних податкових зобов`язань.

Вимоги щодо їх скасування в основному базуються на критично оціненій судом позиції позивача щодо відсутності у податкового органу повноважень на продовження проведення перевірки та порушень у оформленні акту перевірки, а відтак, задоволенню не підлягають.

Частина 2 ст. 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні відповідачем надано достатньо аргументів та доводів, які свідчать, що оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій прийняте в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 13.12.10

Суддя Альчук Максим Петрович

08.12.2010