Справа № 640/19927/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

09 лютого 2021 року м. Київ№ 640/19927/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «Технотек» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Дочірнє підприємство «Технотек» (далі - ДП «Технотек», позивач) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у м. Києві про визначення Дочірнього підприємства «Технотек» () таким, що відповідає критеріям ризиковості платників податків;

зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві виключити Дочірнє підприємство «Технотек» із переліку платників податків в режимі «Журнал ризикових платників податків» розділу «Робота Комісії регіонального рівня» підсистеми «Аналітична система» ІТС «Податковий блок» як платника з ознаками ризиковості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внесення його до реєстру ризикових платників податків є протиправним та незаконним, оскільки ДП «Технотек» не відповідає жодному із критеріїв ризиковості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його позиція.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов є необґрунтованим та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій виклав свої пояснення на спростування тверджень відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2020 повернуто позивачу без розгляду подану ним заяву про зміну предмета позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у частині шостій статті 161 КАС України, у зв`язку з чим ухвалою суду від 17.09.2020 позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали суду від 17.09.2020 представником позивача подано заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні докази у справі, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Технотек» є суб`єктом господарювання, зареєстрованим відповідно до чинного законодавства України, що підтверджується відповідною випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з реєстру платників податку на додану вартість №694 від 27.02.2015.

З електронного кабінету платника податків позивачу стало відомо, що відповідно до пункту 1.6 Листа ДФС України від 21.03.2018 №959/99-99-07-18 ДП «Технотек» віднесено до реєстру ризикових платників податків.

Через уповноваженого представника позивач звернувся до відповідача з листом від 26.02.2019 №78/02-19 з вимогою про виключення ДП «Технотек» з реєстру ризикових платників.

Листом від 07.03.2019 №43319/10/26-15-4105-14 ГУ ДФС у м. Києві відмовлено у задоволенні вимоги позивача щодо виключення його з реєстру ризикових платників податків.

Позивач листом від 02.08.2019 №230 звернувся до в.о.голови Державної фіскальної служби України з вимогою про виконання рішень судів та виключення ДП «Технотек» з реєстру ризикових платників.

Листом ДФС України від 22.08.2019 №40674/6/99-99-11-03-04-15 надано відповідь, в якій зазначено про порядок виконання судових рішень, а також роз`яснено, що питання внесення та виключення платників з переліку ризикових відноситься до компетенції територіальних органів ДФС.

Листом від 13.09.2019 №237 позивач повторно звернувся до голови ДФС України щодо виключення з реєстру ризикових.

Листом від 20.09.2019 №2695/6/99-00-06-05-01-15 ДФС України повідомлено позивача про те, що його заяву від 13.09.2019 №237 надіслано за належністю до ГУ ДПС у м. Києві для розгляду по суті.

Листом ГУ ДПС у м. Києві від 24.09.2019 №11673/10/26-15-06-06-14 повідомлено про віднесення позивача до категорії ризикових суб`єктів господарювання у зв`язку з наявністю податкової інформації.

Не погоджуючись із віднесенням позивача до категорії ризикових суб`єктів господарювання, останній 18.10.2019 звернувся з даним позовом до суду .

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Дослідження змісту викладених норм вказує на те, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. При цьому є різні правові режими щодо оскарження рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань та інших рішень контролюючих органів, що не пов`язані з їх нарахуванням, саме в частині різної тривалості скорочених строків оскарження при попередньому використанні досудового порядку вирішення спору.

Водночас, спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 цієї статті рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 цієї статті визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Водночас пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу, встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Верховний Суд у постанові від 27 серпня 2019 року по справі №540/2077/18, у постанові від 13 жовтня 2020 року по справі №240/7785/19 зазначав, що віднесення Комісією контролюючого органу Товариства до переліку платників податків які відповідають критеріям ризиковості є передумовою зупинення податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. В подальшому відповідність критеріям ризиковості має бути спростовано платником податків шляхом подання на вимогу податкового органу переліку документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, і лише ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування або ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку або надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства є підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Отже, законодавством передбачено певний порядок виконання податковими органами своїх функцій щодо податкового контролю, що в правовідносинах, які розглядаються, визначений у формі перевірки наданих платником податків пояснень та документів щодо проведених ним операцій. А тому, саме рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в ЄРПН призведе до певних негативних правових наслідків для платника податків, та, вважаючи рішення контролюючого органу неправомірним, особа може звернутись до суду за захистом прав, (свобод) та інтересів від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, і в межах цього спору підставами позову, серед іншого, можуть бути доводи щодо неправомірності дій контролюючого органу по віднесенню платника податків до переліку таких платників податків які відповідають критеріям ризиковості.

Враховуючи те, що рішення комісії Головного управління ДФС у м. Києві щодо включення позивача до переліку ризикових суб`єктів господарювання є передумовою для інших дій контролюючого органу, які можуть призвести до відмови в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування, оскарження дій контролюючого органу по віднесенню платника податків до переліку таких платників податків які відповідають критеріям ризиковості можливе з одночасним оскарженням рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в ЄРПН.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року по справі № 640/20468/18 здійснив правовий висновок, за яким рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені Податковим кодексом України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

Поряд з цим суд зазначає, що у справах за адміністративним позовом про оскарження рішення контролюючого органу про включення до переліку ризикових підприємств, про відмову в реєстрації податкової накладної застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а не Податковим кодексом України.

Отже, строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішень податкового органу про включення до переліку ризикових підприємств з похідною вимогою про зобов`язання її виключити з такого реєстру, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною першою статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, про рішення ГУ ДФС у м. Києві щодо включення ДП «Технотек» до переліку ризикових суб`єктів господарювання за ознаками пп.1.6. п. 1 Критеріїв ризиковості платника податків позивач дізнався з моменту зупинення реєстрації податкових накладних, оскільки зі змісту квитанцій про зупинення реєстрації вбачається, що підставою зупинення стала відповідність ПН/РК вимогам пп.1.6. п. 1 Критеріїв ризиковості платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується позивачем, починаючи з червня 2018 року, комісією ГУ ДФС у м. Києві відмовлено у реєстрації податкових накладних, поданих ДП «Технотек» для реєстрації.

Крім того, як зазначив позивач, йому стало відомо, що 23.03.2018 електронний кабінет платника податків відображав дані, що ДП «Технотек» внесено до реєстру ризикових платників за ознакою пп.1.6. п. 1 Критеріїв ризиковості платника податків.

Отже, починаючи з березня 2018 року, позивачу було відомо про включення його до переліку ризикових суб`єктів господарювання за ознаками пп.1.6. п. 1 Критеріїв ризиковості платника податків.

У своїй заяві про поновлення строку для звернення до суду з даним позовом, позивач зазначив, що намагався вирішити спір щодо включення його до реєстру ризикових платників податків у досудовому порядку шляхом направлення відповідних звернень.

Так, як уже встановлено судом, представником позивача надіслано відповідачу лист від 26.02.2019 №78/02-19 з вимогою про виключення ДП «Технотек» з реєстру ризикових платників.

Листом від 07.03.2019 №43319/10/26-15-4105-14 ГУ ДФС у м. Києві відмовлено у задоволенні вимоги позивача щодо виключення його з реєстру ризикових платників податків.

Відповідно до пунктів 56.2, 56.3 статті 56 Податкового кодексу України у передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Разом з тим, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача зі скаргою на рішення ГУ ДФС у м. Києві, оформленого листом від 07.03.2019 №43319/10/26-15-4105-14, щодо виключення останнього до реєстру ризикових платників податків до контролюючого органу вищого рівня у встановлений податковим законодавством строк.

Отже процедуру адміністративного оскарження вказаного рішення контролюючого органу позивачем не дотримано.

Відтак, строк оскарження рішення ГУ ДФС у м. Києві, оформленого листом від 07.03.2019 №43319/10/26-15-4105-14, яким відмовлено позивачу у задоволенні його вимоги про виключення з реєстру ризикових платників податків, у судовому порядку закінчився у вересні 2019 року.

Суд не бере до уваги посилання позивача на листи податкових органів від 22.08.2019 №40674/6/99-99-11-03-04-15, від 20.09.2019 №2695/6/99-00-06-05-01-15, від 24.09.2019 №11673/10/26-15-06-06-14, оскільки у вказаних листах ставилось питання про виконання рішень судів у справах за позовом позивача про скасування рішень, якими відмовлено позивачу у реєстрації податкових накладних та зобов`язання ДФС України зареєструвати податкові накладні.

Будь яких належних доводів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження рішень про включення ДП «Технотек» до переліку ризикових суб`єктів господарювання позивач не зазначено та судом не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки позивач фактично дізнався про порушення його прав та законних інтересів у березні 2018 року, а з позовом до суду звернувся у жовтні 2020 року, то позивачем пропущено встановлений строк звернення до суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Враховуючи викладене, позивачем не надано належних доказів та не наведено обґрунтованих обставин, які підтверджували б поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Суд звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з порушенням установленого законом строку для звернення до адміністративного суду, матеріали справи не містять підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122-123, 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Технотек» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Шулежко