Справа № 753/24042/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О.,

Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, третя особа: Чернігівська митниця ДФС, про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Марченка Олександра Степановича № 2389/20900/19 від 25 червня 2019 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягає, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною тертьою статті 470 Митного кодексу України, є лише припущенням та недоліком в роботі митного органу, відтак тлумачаться на користь позивача і не можуть ставитись їй у вину.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 не придбавала спірного автомобіля, його ввезла на територію України інша невідома особа, а позивач лише перебувала в автомобілі в якості пасажира.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу про порушення митних правил від 06.06.2019 року № 2389/2090/19 ОСОБА_1 07.08.2018 року ввезла на територію України через митний пост Чернігівської митниці автомобіль марки «Пежо 206» н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , зареєстрований на території Литви. Тому, враховуючи строки транзитних перевезень, відповідний автомобіль мав бути вивезеним з митної території України у строк до 17.08.2018 року.

Постановою заступника начальника Львівської митниці Дерєавної фіскальної служби України Марченка Олександра Степановича № 2389/20900/19 від 25 червня 2019 року громадянку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статтві 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500,00 грн.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами у ході судового розгляду доведено не було.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив, в тому числі, з того, що адміністративний позов в цій справі повністю відповідає вимогами Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, приписи частини першої статті 529 Митного кодексу України визначають, що постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У свою чергу, за правилами частини четвертої статті 529 МК України скарга (адміністративний позов) на постанову митного органу у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або судом.

Відповідно до статті 289 КпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Крім того, згідно з частиною другою статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є правомірність постанови заступника начальника Львівської митниці Дерєавної фіскальної служби України Марченка Олександра Степановича № 2389/20900/19 від 25 червня 2019 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500,00 грн. у зв`язку з визнанням винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статтві 470 Митного кодексу України.

Отже, для звернення до суду із вказаними вимогами відповідно до частини другої статті 286 КАС України встановлюється десятиденний строк з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України. Так, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, процесуальними нормами закріплено обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини першої статті171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, встановлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною другою наведеної статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Так, як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві (а.с. 1-4), представник позивача Воронов Є.Є. самостійно зазначає, що про існування оскаржуваної постанови про порушення митних правил ОСОБА_1 дізналась у вересні 2019 року, посилаючись при цьому на загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, із вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва 16 грудня 2019 року, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду першої інстанції (а.с. 1).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та зазначення причин пропуску та надання власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На усунення недоліків представником позивача Вороновим Є.Є. було надіслано до суду, зокрема, заяву про поновлення строку на звернення досуду (а.с. 30), в якій представник позивача вже зазначає, що оскаржувана постанова заступника начальника Львівської митниці Дерєавної фіскальної служби України Марченка Олександра Степановича № 2389/20900/19 від 25 червня 2019 року була отримана позивачем у жовтні 2019 року (хоча у позовній заяві адвокатом було вказано вересень 2019 року).

Також, як зазначив представник Воронов Є.Є., невідкладно, 03 жовтня 2019 року позивач оскаржила цю постанову Львівської митниці ДФС України, однак у зв`язку із відмовою відповідача скасувати цю постанову, ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року було відкрито провадження у даній справі.

В той же час, колегія суддів наголошує, що відкриваючи провадження в адміністративній справі № 753/24042/19, судом першої інстанції не було досліджено поданої представником позивача заяви про поновлення строку на звернення суду, не надано доказів наявності поважних причин пропуску відповідного строку та, за наявності останніх, не було поновлено відповідний строк для звернення до адміністративного суду, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому, в подальшому, зокрема, представник третьої особи у відзиві на позовну заяву наполягав на пропущенні ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом (а.с 45), однак судом першої інстанції в подальшому також не було встановлено відповідних обставин та не було надано їм належної правової оцінки.

Надаючи правову оцінку наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, у позовній заяві представник позивача Воронов Є.Є. самостійно вказував, що про оскаржувану постанову позивач дізналась у вересні 2019 року. В подальшому, при поданні заяви про поновлення строку на звернення до суду, Воронов Є.Є. вже вказував, що про оскаржувану постанову позивач дізналась у жовтні 2019 року, що свідчить про очевидну суперечність доводів представника ОСОБА_1 .

При цьому, жодних доказів про отримання оскаржуваної постанови № 2389/20900/19 від 25 червня 2019 року у вересні 2019 року, або у жовтні 2019 року, позивачем надано не було.

Також, обґрунтовуючи поважність причин пропуску звернення до суду з адміністративним позовом, представник позивача Воронов Є.Є. зазначив, що позивач оскаржила цю постанову Львівської митниці ДФС України, однак у зв`язку із відмовою відповідача скасувати цю постанову, ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду.

На підтвердження представником позивача було надано копію вищевказаної скарги ОСОБА_1 та копію фіскального чеку про її направлення (а.с. 32).

В той же час, з наданої представником позивача копії скарги ОСОБА_1 та копії фіскального чеку неможливо встановити факт її направлення до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, оскільки згідно наданої копіїї фіскального чеку відправлення адресовано ДФС (згідно з рядком 5 фіскального чеку «кому: ДФС»).

Колегія суддів наголошує, що такий суб`єкт владних повноважень в Україні як «ДФС» відсутній, існує лише Державна фіскальна служба України, однак, остання не була та не могла бути органом, який є суб`єктом розгляду скарги на постанову заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Марченка Олександра Степановича № 2389/20900/19 від 25 червня 2019 року.

Належним органом оскарження спірної постанови № 2389/20900/19 від 25 червня 2019 року була Львівська митниця Державної фіскальної служби України.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення скарги ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, як і відсутні докази її реєстрації у відповідному державному органі та рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень за наслідками розгляду відповідної скарги.

Зазначаючи, що у зв`язку із відмовою відповідача скасувати цю постанову, ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду, представник позивача адвокат Воронов Є.Є. не надає жодних доказів прийняття відповідного рішення Львівською митницею Державної фіскальної служби України.

Відтак, з системного аналізу викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність поважних причин для пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки існування таких не підтверджується жодними доказами.

До того ж, навіть презюмуючи, що позивач дізналась про наявність оскаржуваної постанови у жовтні 2019 року (доказів чого надано не було), із даним позовом Воронюк Є.Є. в інтересах ОСОБА_1 звернувся лише 16 грудня 2019 року згідно зі штампом вхідної кореспонденції суду першої інстанції, що з огляду на встановлений законодавством десятиденний строк звернення до суду, свідчить про його пропущення без поважних причин.

За таких обставин, не поновивши строк звернення до суду із адміністративним позовом та не дослідивши наявність чи відсутність поважних причин для його поновлення, суд першої інстанції допустив грубе порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо дотримання таких строків та, як наслідок, неправильне вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які б унеможливили своєчасно звернутися за судовим захистом.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відтак, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, а аргументи щодо поважності причин пропуску відповідного строку звернення до суду ґрунтувалися виключно на обставинах, що, як було встановлено вище, жодними належними і допустимими доказами не підтверджуються. У свою чергу, судом першої інстанції взагалі не було досліджено та вирішено питання про поновлення строку звернення до суду, а висновок суду про наявність підстав для відкриття провадження у справі є передчасним.

Доводи апелянта щодо протиправності оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення суд апеляційної інстанції у межах даного апеляційного перегляду не оцінює, оскільки розгляду справи по суті повинно передувати вирішення питання про дотримання особою строків звернення до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив грубе порушення норм процесуального права, помилково вирішивши по суті спір за позовної заявою, яка підлягала залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, третя особа: Чернігівська митниця ДФС, про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та наявність підстав для розгляду даного спору по суті.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі пункту 3 частини першої статті 315 цього Кодексу суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За правилами частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Приписи пункту 8 частини першої статті 240 КАС України визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а позовна заява - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 243, 315, 319, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, третя особа: Чернігівська митниця ДФС, про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає відповідно до частини третьої статті 272 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна