Справа № 420/4900/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4900/20

Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я. Дата і місце ухвалення: 23.11.2020 р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04.08.2020 року (вхід. №30804/20 від 07.08.2020 року), просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення з військової служби, усіх належних грошових сум;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки із розрахунку 657,08 гривень в день до дня фактичного розрахунку, а саме: за період з 06.08.2015 року по 30.07.2020 рік із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 та компенсацією втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, прийнятим з метою реалізації Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, прийнятим з метою реалізації Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 у зв`язку з порушенням термінів виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2019 роки, як учаснику бойових дій;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, прийнятим з метою реалізації Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 у зв`язку з порушенням термінів виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2019 роки, як учаснику бойових дій;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим з метою реалізації Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим з метою реалізації Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки.

Поданий позов обґрунтований тим, що відповідач, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року по справі №420/6892/19, виплатив 21.02.2020 року позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року до 2019 року, у розмірі 23777,60 грн.

Позивач також зазначає, що відповідач 30.07.2020 року виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення позивача за період з 2015 року до 2019 року у сумі 21292,89 грн.

На переконання позивача, у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, відповідач мав нарахувати та виплатити компенсацію втрати доходів у відповідності до законодавства. Окрім того, на думку позивача, відповідач також має сплатити на користь позивача середнє грошове забезпечення за невиплату індексації грошового забезпечення із розрахунку 657,08 грн. в день з дня виключення позивача зі списків особового складу 06.08.2019 року до дня фактичного розрахунку - 30.07.2020 року, з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення з військової служби усіх належних грошових сум.

Зобов`язано Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 06.08.2019 року до 30.07.2020 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визнано протиправними дії Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки

Зобов`язано Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог, Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління ДПС України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 23.11.2020р. у відповідній частині з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних ОСОБА_1 в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції під час винесення рішення не було враховано, шо законодавством не передбачено підстав для стягнення компенсації втрати частини доходу у разі порушення строків виплати разового платежу, зокрема і компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Також, апелянт вказує, що норми КЗпП України не поширюється на правовідносини пов`язані з проходженням військової служби, оскільки Кодекс законів про працю регулює трудові відносини, а у даному випадку предметом спору є правовідносини, що регулюються нормами спеціального законодавства щодо проходження військової служби.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі зауважує, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців не входить грошова компенсація за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, а індексація грошового забезпечення була виплачена вже після звільнення військовослужбовців з військової служби.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №347-ос від 06.08.2019 року, позивач, ОСОБА_1 , виключений зі списків особового складу прикордонного загону та знятий з усіх видів забезпечення з 06.08.2019 року.

Згідно з даними КП ДСС, в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 420/6892/19 за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.08.2019 року;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.08.2019 року.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі №420/6892/19 набрало законної сили 25.02.2020 року.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року, відповідач 21.02.2020 року нарахував та виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року до 2019 року у розмірі 23777,60 грн, що підтверджується відповідною довідкою (т.1 а.с.17) та не заперечується позивачем у позовній заяві.

Сторонами не заперечується факт виконання відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року, яке набрало законної сили 25.02.2020 року, саме 21.02.2020 року.

Позивач 04.05.2020 року звернувся до відповідача із заявою щодо виплати індексації за період з 2015 року до 2019 року під час проходження військової служби.

На вказану заяву відповідач надіслав позивачу відповідь №Д-73 від 18.05.2020 року, в якій, зокрема, зазначив, що сума невиплаченої індексації буде виплачена після надходження асигнувань на зазначені цілі.

Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.07.2020 року до 04.08.2020 року, 30.07.2020 року позивач отримав на картковий рахунок від відповідача суму грошових коштів у розмірі 21292,89 грн.

При цьому, сторонами у заявах по суті не заперечується той факт, що виплачена відповідачем сума у розмірі 21293,89 грн. є сумою індексації грошового забезпечення позивача за період з 2015 року до 2019 року.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність у частині невиплати позивачу у день його звільнення з військової служби усіх належних грошових сум, а також вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів при виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 виходив з того, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, є підставою для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Білгород-Дністровського прикордонного загону щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення з військової служби, усіх належних грошових сум.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення з військової служби усіх належних грошових сум та задоволення похідної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 06.08.2019 року до 30.07.2020 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Також суд пішої інстанції задовольнив позовні вимоги про визнання протиправними дії Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки та зобов`язання здійснити відповідні виплати, оскільки у випадку встановлення факту невиплати позивачу сум індексації заробітної плати, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати у відповідності до положень Закону №2050-ІІІ.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України, тобто в частині вимог позову ОСОБА_1 , які задоволено оскаржуваним судовим рішенням.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині задоволення позову колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок) врегульовані питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно до ст. 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 1 Порядку №159 передбачено, що його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Нормами п. 2, 3 вказаного Порядку №159 встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100 відповідно до п. 4 Порядку №159.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17), від 15 серпня 2019 року (справа №674/24/17), від 19 вересня 2019 року (справа № 664/4070/15-а).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач виплатив позивачу суму індексації грошового забезпечення 30.07.2020 року у розмірі 21292,89 грн. за період військової служби позивача з 2015 року до 2019 року, в той час як позивач виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та знятий з усіх видів забезпечення 06.08.2019 року.

Тобто, відповідачем з позивачем проведено фактичний розрахунок щодо виплати індексації грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.

Відтак, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, є підставою для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Білгород-Дністровського прикордонного загону щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення з військової служби, усіх належних грошових сум.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що норми КЗпП не поширюються на військовослужбовців, оскільки, саме Кодексом законів про працю з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116 та 117 КЗпП України як таких, які є загальними та поширюються на правовідносини, що складаються під час звільнення з військової служби.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про необхідність зобов`язання Білгород-Дністровського прикордонного загону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 06.08.2019 року до 30.07.2020 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, як похідної від вимоги про визнання протиправною бездіяльності Білгород-Дністровського прикордонного загону щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення з військової служби, усіх належних грошових сум.

Оскільки, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Стосовно визнання протиправними дій відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки та зобов`язання здійснити відповідні виплат, колегія суддів вказує наступне.

Так, відповідно до вже згаданих положень Закону №2050-ІІІ, у випадку встановлення факту невиплати позивачу сум індексації заробітної плати, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати.

Статтею 4 Закону №2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу прикордонного загону та знято з усіх видів забезпечення з 06.08.2019 року, а індексацію грошового забезпечення позивача відповідачем виплачено 30.07.2020 року, без нарахування та виплати відповідної компенсації втрати частини доходів за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення позивача у відповідності до вимог Закону №2050-ІІІ.

За таких обставин, враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації заробітної плати у день виключення зі списків особового складу, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправними дій Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не виплати Данкову компенсації втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки, та зобов`язання Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 23.11.2020р. колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 лютого 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук