Справа № 620/4818/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року Чернігів Справа № 620/4818/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (надалі також - відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови, у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 з 31.07.2020 і здійснити виплату заборгованості, з урахуванням раніше проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII "Про державну службу" стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Отже, при зарахуванні періодів роботи до набрання чинності Законом України № 889-VІІІ застосовується положення Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, що не було враховано відповідачем при розгляді заяви позивача щодо переведення його на пенсію за ст. 37 Закону України «Про державну службу», зокрема не зараховано до стажу державної служби період роботи позивача на посадах Чернігівської міської ради.

Ухвалою суду від 14.12.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд встановив, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком, зокрема, Сосницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

За таких обставин та враховуючи, що 11.06.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України за рішенням засновників та, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України", останнє реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, суд дійшов висновку про наявність правових підстав заміни відповідача на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач).

Представник відповідача подав відзив, в якому позов не визнає, оскільки на день набрання чинності Законом №889-VIII, тобто на 01.05.2016, позивач не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №889-VIII та актами Кабінету Міністрів України, та немає необхідного стажу державної служби 20 років, тому підстави для призначення пенсії за ст. 37 Закону України «Про державну службу» відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

31.07.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про переведення на пенсію за ст. 37 Закону України «Про державну службу» (а.с.19).

Листом від 11.08.2020 № 2500-0339-8/29446 та листом від 24.09.2020 № 3516-3624/С-02/8-2500/20 ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовило ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію за Законом України «Про державну службу», посилаючись на те, що на день набрання чинності Законом України №889-VIII, тобто на 01.05.2016, вона не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України №889-VIII та актами Кабінету Міністрів України, та немає необхідний стаж державної служби 20 років (а.с.20-22).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року одночасно з яким набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №229 від 26.03.2016 року про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби .

Пунктом 6 зазначеного Порядку передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.

Відповідно до п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, обчислення стажу державної служби позивачу слід здійснювати у відповідності до законодавства, що було чинним на момент набуття нею відповідного стажу, а саме відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994р. (чинна до 01.05.2016 року) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Крім того, згідно з п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Згідно записів, наявних у трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала з 01.08.1997 по 07.07.2004 на посадах спеціалістів 1 та 2 категорії відділів Деснянського райвиконкому (а.с. 9-11), прийнята присяга державного службовця; переведена до Чернігівської міської ради та з 08.07.2004 по 31.08.2012 обіймала посади спеціалістів відділів Чернігівської міської ради (а.с. 11-15), переведена до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради; з 03.09.2012 по 31.08.2020 працювала на адміністративних посадах Управління з надання адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 15-18). Загальний стаж роботи в органах місцевого самоврядування станом на 31.08.2020 становить більше 20 років, що підтверджується трудовою книжкою.

Отже, суд встановив, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців становить не менш як 20 років.

За таких обставин, до стажу державної служби позивача підлягає зарахуванню період роботи на посаді з 01.08.1997 по 07.07.2004 на посадах спеціалістів 1 та 2 категорії відділів Деснянського райвиконкому; з 08.07.2004 по 31.08.2012 на посади спеціаліста відділу Чернігівської міської ради; з 03.09.2012 по 31.08.2020 на адміністративній посаді Управління з надання адміністративних послуг Чернігівської міської ради.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови, викладеної в листах від 11.08.2020 № 2500-0339-8/29446 та від 24.09.2020 № 3516-3624/С-02/8-2500/20, у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України ''Про державну службу'' слід задовольнити.

Разом з тим, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію за віком за ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 31.07.2020 та здійснити виплату заборгованості з урахуванням виплачених сум, задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Враховуючи, що ГУ ПФУ в Чернігівській області не було здійснено переведення позивача на пенсію за ст. 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням спірного періоду роботи на підставі вказаного рішення суду, то суд не може підміняти даний орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вчинення вказаних дій, оскільки законодавством такі функції віднесені до компетенції Пенсійного фонду України.

У свою чергу відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, для відновлення прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання щодо переведення позивача на пенсію за ст. 37 Закону України ''Про державну службу'' згідно поданої заяви від 31.07.2020, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та виплачених сум.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь позивача підлягають відшкодуванню здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 420,40 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Щодо питання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., суд зазначає таке.

Суд зауважує, що як слідує з положень ст. 134, 139 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналогічну позицію висловлено у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19 у якій, зокрема, зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В силу ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, зокрема про здійснення оплати (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) докази не надано.

Отже, позивачем не підтверджено понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, тому такі витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови, викладеної в листах 11.08.2020 № 2500-0339-8/29446 та від 24.09.2020 № 3516-3624/С-02/8-2500/20, у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за ст. 37 Закону України ''Про державну службу''.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи: з 01.08.1997 по 07.07.2004 на посадах спеціалістів 1 та 2 категорії відділів Деснянського райвиконкому; з 08.07.2004 по 31.08.2012 на посаді спеціаліста відділу Чернігівської міської ради; з 03.09.2012 по 31.08.2020 на адміністративній посаді Управління з надання адміністративних послуг Чернігівської міської ради, та вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію за ст. 37 Закону України ''Про державну службу'' згідно поданої заяви від 31.07.2020, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять грн) 40 коп., сплачений відповідно до квитанції № 106 від 21.10.2020.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вул. П`ятницька,83-а, м.Чернігів,14005, .

Повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2021 року.

Суддя І.І. Соломко