Справа № 400/5475/20
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2021 р. № 400/5475/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплаті в день виключення із списків частини компенсації за неотримане речове майно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за речове майно у розмірі 31703,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на день виключення зі списків особового складу військової частини, з 11.09.2020 виникла заборгованість з виплати компенсації за неотримане речове майно. Компенсація за неотримане речове майно виплачена тільки 30.10.2020, тобто через 49 днів з дня виключення із списків військової частини. Оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не проведено своєчасно розрахунок з позивачем при звільненні з військової частини, не виплачено у день виключення зі списків частини грошової компенсації за неотримане речове майно, то з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 31703,00 грн.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію виклав у відзиві. Відповідач зазначив, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби. Крім того, грошова компенсація за неотримане речове майно є одноразовою грошовою соціальною виплатою та не відноситься до складових грошового забезпечення військовослужбовця, носить разовий компенсаційний характер. Тому, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в данному випадку не застосовуються.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за станом здоров`я позивача було звільнено з Військової служби та призначено пенсію за вислугу років.

11.09.2020 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2020 року №177 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідно до п.п. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Під час звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, відповідачем не проведено повного розрахунку щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

11.09.2020 року на адресу начальника речової служби управління тилового забезпечення логістики Командування повітряних Сил Збройних Сил України надіслано заявку на виділення кошторисних призначень та коштів для проведення виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу відповідно до Порядку №178, а також витяг з наказу про звільнення.

26.10.2020 року до Військової частини НОМЕР_1 надійшла телеграмма про розподіл та виділення коштів для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

30.10.2020 року ОСОБА_1 була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в повному обсязі.При цьому позивачу компенсовано податок з доходів фізичних осіб на суму 4880,47 грн та утримано військовий збір 406,71 грн, згідно вимог податкового законодавства, і фактична виплата становить 26707,02 грн, що підтверджується роздавальною відомостю №3 на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно звільненим військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 у жовтні 2020 року, платіжним дорученням №705 від 28.10.2020 року та зведеним реєстром виплат №27 від 28.10.2020 року на перерахування грошової компенсації за неотримане речове майно за жовтень 2020 року. .

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, яка зазначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до п.3 "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки,Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно"(далі- Порядок), затвердженого постановою КМУ № 178

від 16.03.2016 року, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем видано ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, згідно якої нарахована грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в розмірі 27 113,73 грн. Компенсація виплачена позивачу 30.10.2020 року.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідач вжив всіх заходів для проведення необхідних розрахунків із позивачем, що підтверджується належними та допустимими доказами, отже протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо затримки виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно не встановлено.

За таких обставин, в цій частині позову належить відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок по виплаті грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні, суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Згідно ст.9-1 Закону №2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в

статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Вказані висновки зазначені Великою Палатою Верховного Суду, в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, постанова ВСУ від 30.11.2020 року по справі №480/3105/19, згідно з якими під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд наголошує на тому, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Дану позицію викладено в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі №480/3105/19.

Позивачем не надано суду доказів, що невиплата в день виключення із списків Військової частини НОМЕР_1 компенсації за неотримане речове майно є єдиною сумою, яка належала до виплати при звільненні.

Заявлена позивачем вимога щодо виплати середнього заробітку за затримку виплат компенсації за неотримане речове майно не може бути задоволена так як даний вид відповідальності в даній ситуації до відповідача може бути застосований лише частково в процентному співвідношенні до відповідальності за несвоєчасну виплату інших сум, які належали позивачу до виплати на день звільнення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга