Справа № 460/7504/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2021 року м. Рівне № 460/7504/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Запорізької обласної прокуратури (далі - відповідач) в якому просить стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 23 січня 2007 року по 12 лютого 2014 року та з 24 вересня 2009 року по 16 листопада 2020 року всього за 3289 робочих днів у розмірі 2 335 029,26 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2007 позивач був звільнений з органів прокуратури з посади старшого помічника прокурора Запорізької області з питань захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень. При звільненні з роботи відповідачем не проведено повного розрахунку із позивачем, що підтверджується рішеннями судів. Так, останнє рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 року у справі № 817/574/16 про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, станом на час звернення із даним позовом до суду, відповідачем не виконано. Посилаючись на норми ст. 117 КЗпП України, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позов в якому вважає безпідставними вимоги позивача з тих підстав, що його вини у несвоєчасному розрахунку з позивачем немає, оскільки останній не надав банківських реквізитів. Також звертає увагу на неправильний розрахунок позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки та надає свій розрахунок. Звернув увагу на те, що коригування заробітної плати за період з 23.01.2007 не проводиться оскільки пункт 10 розділу IV виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213. При обчисленні середньої заробітної плати коефіцієнт підвищення посадових окладів не застосовується. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Позовна заява надійшла до суду 08.10.2020.

13.10.2020 ухвалою суду позов залишений без руху.

23.10.2020 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позову.

09.11.2020 ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18.11.2020 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

19.11.2020 ухвалою суду заяву про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду.

01.02.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені у заявах по суті, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив таке.

Обставини справи:

Наказом прокурора Запорізької області від 22.01.2007 № 28-1, радника юстиції - ОСОБА_1 звільнено з посади старшого помічника прокурора області з питань захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень та з органів прокуратури Запорізької області за власним бажанням на підставі особистого рапорту.

Наведений факт визнається усіма учасниками справи.

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 13.02.2014 (справа № 567/1580/13-а), стягнуто з прокуратури Запорізької області на корить ОСОБА_1 3834,35грн недоплаченої грошової допомоги, 6864,49грн заробітної плати, 2585,16грн недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, 7777,06грн компенсації втрат грошових доходів, 500грн на відшкодування моральної шкоди, 762,09грн витрат на сплату судового збору, 1800грн витрат на проведення судово-економічної експертизи.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014 скасовано постанову Острозького районного суду Рівненської області від 13.02.2014 (справа № 567/1580/13-а) в частині стягнення з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 7777,06грн компенсації втрат грошових доходів.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 у справі № 817/3223/14 в задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2016 скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 у справі № 817/3223/14 та прийнято нову постанову: стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 32372,85грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 у справі № 817/574/16 стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 недоплачену у 2006 році суму матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань 4878,93грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2020 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 у справі № 817/574/16 залишено без змін.

Судом встановлено, що сума матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 4878,93грн на виконання рішення суду у справі № 817/574/16, як на момент звернення позивача із даним позовом до суду так і на час вирішення цієї справи по суті, відповідачем не виплачена.

11.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 4878,93грн на виконання вищевказаного рішення суду. При цьому, у своїй заяві позивач зазначив, що його банківські реквізити надані відповідачу ще 21.03.2020 року.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність його вини у невиконанні рішення суду у справі № 817/574/16, з підстав не надання позивачем банківських реквізитів, є неприйнятними.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або па яку вільно погоджується.

Частиною першою статті 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дане право безпосередньо реалізується шляхом гарантування своєчасної та повної виплати заробітної плати (грошового забезпечення).

За приписами статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 р. по справі № 821/1083/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці, що встановлено рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 по справі № 817/574/16, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 23 січня 2007 року по 12 лютого 2014 року та з 24 вересня 2009 року по 16 листопада 2020 року всього за 3289 робочих днів у розмірі 2 335 029,26 гривень.

При цьому, суд бере до уваги наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу виплати належних працівникові сум при звільненні, оскільки як встановлено у справі № 817/574/16, позивачу не доплачено у 2006 році суму матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 4878,93грн.

Як наведено вище по тексту, судом встановлено, що відповідачем сума недоплачених матеріальних допомог у розмірі 4878,93грн, позивачу станом на час вирішення даного спору не виплачена.

Враховуючи, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань на підставі статті 117 КЗпП України.

До того ж, позивач звертався до відповідача із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку, однак така заява залишилась відповідачем без належного реагування. Доказів зворотного відповідачем суду не надано і судом не встановлено.

Щодо періоду, за який належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Матеріалами справи стверджується, що позивач звільнений з органів прокуратури 22.01.2007. Разом з тим, позивач вперше звернувся до суду про стягнення недоплаченої заробітної плати 05.03.2009.

27.10.2014 позивач звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В подальшому, про стягнення недоплачених матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, позивач звернувся до суду лише 13.04.2016.

Отже, позивач, з питань невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань у сумі 4878,93грн, тривалий час (з моменту звільнення 22.01.2007 по 13.04.2016) не звертався до суду для вирішення спору про стягнення належних йому виплат, тим самим штучно збільшив період за який, на його думку, має стягуватись середній заробіток. Тому, обумовлений період для розрахунку зазначених виплат судом не приймається.

Щодо періоду з 13.04.2016 (дата звернення позивача з позовом до суду про стягнення недоплачених матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) по дату прийняття рішення суду у даному спорі - 18.09.2017, то суд уважає, що за вказаний період відповідач має здійснити відшкодування на користь позивача середнього заробітку за період, що не перевищує двадцяти днів, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України (в редакції з 13.04.2016 по 14 грудня 2017 року), строк розгляду такої справи не повинен був перевищувати двадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Вини відповідача у тривалому розгляді справи № 817/574/16 про стягнення недоплачених матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд не вбачає.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року у справі № 817/3223/14.

Тому, за період з 16.04.2016 (з дня відкриття провадження у справі № 817/574/16) по 18.09.2017 (дата прийняття рішення судом), відповідач зобов`язаний здійснить відшкодування, передбачене ст. 117 Кодексу законів про працю України за 20 днів, що складає 12 робочих днів.

З урахуванням викладеного, період, за який належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є з 16.04.2016 по 05.05.2016 та з 18.09.2017 по 10.02.2021 (день прийняття рішення суду, оскільки відповідач станом на 10.02.2021 розмір недоплаченої матеріальної допомоги в сумі 4878,93грн позивачу фактично не виплатив).

Щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Зазначено також, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того, у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2016 у справі № 817/3232/14 встановлено, що середній розмір заробітної плати ОСОБА_1 з урахуванням положень п. 10 розділу IV Порядку № 100, за один робочий день складає 328,06грн.

За правилами ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд нагадує, що остаточний розрахунок з позивачем з дати прийняття рішення суду 18.09.2017 у справі № 817/574/16 по дату прийняття рішення у даній справі 10.02.2021 у сумі 4878,93грн проведено не було, а тому, за період із 16.04.2016 по 05.05.2016 та з 18.09.2017 по 10.02.2021 (862 робочі дні (12+850)), відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі також - Порядок № 100).

Абзацом 3 пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 4 Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження, згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема одноразові та компенсаційні виплати.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як зазначено вище по тексту рішення, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 328,06грн.

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 282787,72грн (328,06 х 862).

Між тим, в порівнянні із визначеною сумою недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань (4878,93грн), вищевказані розрахункові суми (282787,72грн) не можна вважати співмірними, оскільки такі в декілька десятків разів перевищують суму недоплаченої допомоги.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Згідно пункту 94.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц, «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя».

Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank.gov.ua/markets/interest-rates/ середньозважена облікова ставка за кредитами: з 16.04.2016 по 21.04.2016 22 % річних; з 22.04.2016 по 05.05.2016 19 % річних; з 18.09.2017 по 26.10.2017 12,5 % річних; з 27.10.2017 по 14.12.2017 13,5 % річних; з 15.12.2017 по 25.01.2018 14,5 % річних; з 26.01.2018 по 01.03.2018 16 % річних; з 02.03.2018 по 12.07.2018 17 % річних; з 13.07.2018 по 06.09.2018 17,5 % річних; з 07.09.2018 по 25.04.2019 18 % річних; з 26.04.2019 по 18.07.2019 - 17,5% річних; з 19.07.2019 по 05.09.2019 - 17 % річних; з 06.09.2019 по 24.10.2019 - 16,5 % річних; з 25.10.2019 по 12.12.2019 - 15,5 % річних; з 13.12.2019 по 30.01.2020- 13,5 % річних; з 31.01.2020 по 12.03.2020 11 % річних; з 13.03.2020 по 23.04.2020 10 % річних; з 24.04.2020 по 11.06.2020 8 % річних; з 12.06.2020 по 31.12.2020 6 % річних; з 01.01.2021 по 10.02.2021 6 % річних.

З огляду на обсяг несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби, приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 12269,86грн.

Розрахунок:

1. 22 % річних/366 днів року = 0,060 % ставка за кредитом один календарний день. (Сума

боргу, виходячи з суми середнього заробітку за період з 16.04.2016 по 22.04.2016 (6 календарних днів, 4 робочих дні) в розмірі 1312,24грн х 0,060 %) х 6 днів = 4,72грн (1312,24грн = 4 робочих дня було у періоді з 16.04.2016 по 22.04.2016 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

2. 19 % річних/366 днів року = 0,052 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 22.04.2016 по 05.05.2016 (14 календарних дні, 8 робочих днів) в розмірі 2624,48грн х 0,052 %) х 14 дні = 19,11грн (2624,48грн = 8 робочих днів було у періоді з 22.04.2016 по 05.05.2016 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

3. 12,5 % річних/365 днів року = 0,034 % ставка за кредитом один календарний день, (сума

боргу, виходячи з суми середнього заробітку за період з 18.09.2017 по 26.10.2017 (39 календарних днів, 28 робочих дні) в розмірі 9185,68грн х 0,034 %) х 39 днів = 121,81грн (1312,24грн = 28 робочих днів було у періоді з 16.04.2016 по 22.04.2016 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

4. 13,5 % річних/365 днів року = 0,037 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 27.10.2017 по 14.12.2017 (49 календарних дні, 35 робочих днів) в розмірі 11482,10грн х 0,037 %) х 49 дні = 208,17грн (11482,10грн = 35 робочих днів було у періоді з 27.10.2017 по 14.12.2017 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

5. 14,5 % річних/365 днів року = 0,0398 % ставка за кредитом один календарний день. (Сума

боргу, виходячи з суми середнього заробітку за період з 15.12.2017 по 25.01.2018 (42 календарних дня, 27 робочих дні) в розмірі 8857,62грн х 0,0398 %) х 42 днів = 148,07грн (8857,62грн = 27 робочих дні було у періоді з 15.12.2017 по 25.01.2018 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

6. 16 % річних/365 днів року = 0,0439 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 26.01.2018 по 01.03.2018 (35 календарних дні, 25 робочих днів) в розмірі 8201,50грн х 0,0439 %) х 35 дні = 126,02грн (2624,48грн = 25 робочих днів було у періоді з 22.04.2016 по 05.05.2016 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

7. 17 % річних/365 днів року = 0,0466 % ставка за кредитом один календарний день, (сума

боргу, виходячи з суми середнього заробітку за період з 02.03.2018 по 12.07.2018 (133 календарних дня, 89 робочих дні) в розмірі 29197,34грн х 0,0466 %) х 133 днів = 1809,60грн (29197,34грн = 89 робочих дні було у періоді з 02.03.2018 по 12.07.2018 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

8. 17,5 % річних/365 днів року = 0,048 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 13.07.2018 по 06.09.2018 (56 календарних дні, 39 робочих днів) в розмірі 12794,34грн х 0,048 %) х 56 днів = 343,91грн (12794,34грн = 39 робочих днів було у періоді з 13.07.2018 по 06.09.2018 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

9. 18 % річних/365 днів року = 0,049 % ставка за кредитом один календарний день, (сума

боргу, виходячи з суми середнього заробітку за період з 07.09.2018 по 25.04.2019 (231 календарний день, 160 робочих дні) в розмірі 52489,60грн х 0,049 %) х 231 днів = 5941,30грн (52489,60грн = 160 робочих дні було у періоді з 07.09.2018 по 25.04.2019 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

10. 17,5 % річних/365 днів року = 0,048 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 26.04.2019 по 18.07.2019 (84 календарних дні, 54 робочих днів) в розмірі 17715,24грн х 0,048 %) х 84 дні = 714,29грн (17715,24грн = 54 робочих дні було у періоді з 26.04.2019 по 18.07.2019 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

11. 17 % річних/365 днів року = 0,0466 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 19.07.2019 по 05.09.2019 (49 календарних дні, 34 робочих днів) в розмірі 11154,04грн х 0,0466 %) х 49 дні = 254,69грн (11154,04грн = 34 робочих дні було у періоді з 19.07.2019 по 05.09.2019 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

12. 16,5 % річних/365 днів року = 0,045 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 06.09.2019 по 24.10.2019 (49 календарних дні, 34 робочих днів) в розмірі 11154,04грн х 0,045 %) х 49 дні = 245,95грн (11154,04грн = 34 робочих дні було у періоді з 06.09.2019 по 24.10.2019 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

13. 15,5 % річних/365 днів року = 0,0425 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 25.10.2019 по 12.12.2019 (49 календарних дні, 35 робочих днів) в розмірі 11482,10грн х 0,0425 %) х 49 дні = 239,12грн (11482,10грн = 35 робочих дні було у періоді з 25.10.2019 по 12.12.2019 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

14. 13,5 % річних/365 днів року = 0,037 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 13.12.2019 по 30.01.2020 (49 календарних дні, 32 робочих днів) в розмірі 10497,92грн х 0,037 %) х 49 дні = 190,33грн (10497,92грн = 32 робочих дні було у періоді з 13.12.2019 по 30.01.2020 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

15. 11 % річних/366 днів року = 0,030 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 31.01.2020 по 12.03.2020 (42 календарних дні, 29 робочих днів) в розмірі 9513,74грн х 0,030 %) х 42 дні = 119,88грн (9513,74грн = 29 робочих дні було у періоді з 31.01.2020 по 12.03.2020 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

16. 10 % річних/366 днів року = 0,027 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 13.03.2020 по 23.04.2020 (42 календарних дні, 29 робочих днів) в розмірі 9513,74грн х 0,027 %) х 42 дні = 107,89грн (9513,74грн = 29 робочих дні було у періоді з 13.03.2020 по 23.04.2020 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

17. 8 % річних/366 днів року = 0,0219 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 24.04.2020 по 11.06.2020 (49 календарних дні, 32 робочих дні) в розмірі 10497,92грн х 0,0219 %) х 49 дні = 112,66грн (10497,92грн = 32 робочих дні було у періоді з 24.04.2020 по 11.06.2020 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

18. 6 % річних/366 днів року = 0,016 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 12.06.2020 по 31.12.2020 (203 календарних дні, 141 робочий день) в розмірі 46256,46грн х 0,016 %) х 203 дні = 1502,42грн (46256,46грн = 141 робочий день було у періоді з 12.06.2020 по 31.12.2020 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

19. 6 % річних/365 днів року = 0,0165 % ставка за кредитом один календарний день, (сума боргу виходячи з суми середнього заробітку за період з 01.01.2021 по 10.02.2021 (41 календарний день, 27 робочих днів) в розмірі 8857,62грн х 0,0165 %) х 41 дні = 59,92грн (8857,62грн = 27 робочих дні було у періоді з 01.01.2021 по 10.02.2021 х на середньоденний заробіток у розмірі 328,06грн).

Таким чином, загальна сума розміру ймовірних майнових втрат складає 12269,86грн (4,72 + 19,11 + 121,81 + 208,17 + 148,07 + 126,02 + 1809,60 + 343,91 + 5941,30 + 714,29 + 254,69 + 245,95 + 239,12 + 190,33 + 119,88 + 107,89 + 112,66 + 1502,42 + 59,92).

Суд звертає увагу, що розрахунок календарних та робочих днів здійснений судом згідно «Калькулятора робочих днів в Україні» за Інтернет адресою http://ukraine.workingdays.org/, тому саме цей розрахунок береться за основу.

Також враховуючи, що невиплачена станом на день звільнення у повному обсязі допомога на оздоровлення та допомога із соціально побутових питань у сумі 4878,93грн є меншою ніж середній заробіток за весь час затримки розрахунку 282787,72грн (328,06грн х 862 робочих дні), то суд вважає за потрібне провести розрахунки із застосуванням до даних правовідносин принципу співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 4878,93грн / 282787,72грн (сума недоплачених допомог / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,0173.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 328,06грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,0173 х 862 (робочі дні затримки розрахунку) = 4892,23грн.

Зважаючи на розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, суд, з огляду на приведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 17162,09грн (12269,86 +4892,23грн).

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Також суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

А згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене в його сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, тому підлягають частковому задоволенню.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 10510грн згідно квитанції № 0.0..1 від 20.10.2020, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Ціна позову складає 2 335 029,26грн, задоволено позовні вимоги на суму 17162,09грн, відмовлено на суму 2317867,17грн. Отже, відсоток задоволених позовних вимог складає 0,74%, у зв`язку із чим позивачу слід відшкодувати судовий збір у сумі 77,77грн.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Запорізької обласної прокуратури середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 квітня 2016 року по 05 травня 2016 року та з 18 вересня 2017 року по 10 лютого 2021 в розмірі 17162,09грн (сімнадцять тисяч сто шістдесят дві гривні, 09коп).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Запорізької обласної прокуратури 2317867,17грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 січня 2007 року по 15 квітня 2016 року та з 06 травня 2016 року по 17 вересня 2017 року відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обласної прокуратури судовий збір у сумі 77,77грн (сімдесят сім гривень, 77коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Запорізька обласна прокуратура (69005, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Матросова Олександра, 29а; ).

Суддя Т.О. Комшелюк