Справа № 460/233/21
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2021 року м. Рівне №460/233/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Приватного комерційно - виробничого підприємства "Прем`єра "
доРівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)
про визнання протиправними та скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:

Приватне комерційно - виробниче підприємство "Прем`єра" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі відповідач), в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 28.01.2016 у ВП №26569414 про виведення постанов про стягнення виконавчого збору в окремі провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 02.02.2016 у ВП №50017794 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в сумі 212209,58 грн.

Мотивуючи вимоги позову зазначав, що 29.12.2020 директор Приватного комерційно - виробничого підприємства "Прем`єра" ознайомився з оскаржуваними постановами державного виконавця, які попередньо позивачу не надсилалися. Зауважував, що відповідачем порушено вимоги ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 212209,58 грн., що в свою чергу унеможливлює стягнення з позивача на користь держави даних коштів. Натомість, в матеріалах виконавчого провадження наявна постанова державного виконавця ВП №26569414 від 28.01.2016про виведення постанов про стягнення виконавчого збору в окремі провадження, винесення якої не передбачено Законом України "Про виконавче провадження". Наголошував, що дана постанова не містить відомостей про розмір виконавчого збору. Однак, саме на її підставі, а не на підставі постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 212 209,58 грн., державним виконавцем 02.02.2016 було відкрито ВП №50017794 від 02.02.2016з виконання постанови №26569414 від 28.01.2016про стягнення виконавчого збору в сумі 212209,58 грн. При цьому, постанова №26569414 від 28.01.2016 не є постановою про стягнення виконавчого збору в сумі 212209,58 грн. За наведеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.02.2021 клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду - задоволено. Поновлено пропущений з поважних причин строк звернення до суду в адміністративній справі №460/233/21. Прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні 09.02.2021 на 09:30 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву від 08.02.2020, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції, що на виконанні у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебувало виконавче провадження №26565414 з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області №5019/545/11 від 18.04.2011. За вищевказаним виконавчим провадження державним виконавцем 19.05.2011 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №26569414. 07.10.2013 у цьому ж виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала примусовому стягненню, зокрема, в сумі 212209,58 грн.28.01.2016 державним виконавцем винесено загальну постанову без затвердження, зокрема, про виведення в окреме провадження постанови від 07.10.2013 про стягнення виконавчого збору в сумі 212 209,58 грн., у зв`язку з тим, що боржником сплачено заборгованість в повному обсязі, проте не сплачено виконавчий збір в сумі 212209,58 грн. 28.01.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. 02.02.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50017794 щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 212209,58 грн. Відповідач повідомляв, що враховуючи вимоги ч.8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, 02.02.2016 державним виконавцем було винесено постанову провідкриття виконавчого провадження№50017794 щодо стягнення виконавчогозбору(ВП№26569414), який виведено в окреме провадження постановою від 28.01.2016 ВП №26569414. Підтвердженням даного факту є те, що у постанові про відкриттявиконавчого провадження від 02.02.2016 ВП №50017794 вказано 07.10.2013 як дату вступудокументу в законну силу, тобто дату винесення постанови про стягнення виконавчогозбору. За таких обставин, відповідач просив повністю відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні, призначеному на 09.02.2021,представник позивача підтримала позовні вимоги з наведених вище підстав, просила позов задовольнити повністю. У засіданні було оголошено перерву до 10.02.2021 до 17:00 год.

Сторони у судове засідання, призначене на 10.02.2020, не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином.

До початку судового засідання від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі.

З огляду на положення ч.3 ст.268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін, у порядку письмового провадження.

У відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі обставини справи, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.05.2011 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №26569414 з примусового виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 18.04.2011 №5019/545/11 про звернення стягнення на нерухоме майно Відповідача - Приватного комерційно-виробничого підприємства "Прем`єра", на користь Позивача - Публічного акціонерного товариства "Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку" в особі Філії "Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рівне", яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором №143/06 від 23 лютого 2006 року, укладеним між Позивачем (Іпотекодержателем) та Відповідачем (Іпотекодавцем) та нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М. 23 лютого 2006 р. за реєстровим №323, а саме: Будівлю м`ясожирового цеху загальною площею 3621,7 кв.м., що знаходиться за адресою: 33009, м.Рівне, провулок Робітничий, буд. №5 і складається з наступного:- приміщення першого поверху з №1 (один) по №16 (шістнадцять) включно; -приміщення другого поверху з №29 (двадцять дев`ять) по №47(сорок сім) включно;- приміщення третього поверху з №48 (сорок вісім) по №55(п`ятдесят п`ять) включно. В рахунок погашення заборгованості Відповідача перед Позивачем за договором про іпотечний кредит №142/06 від 23 лютого 2006 р., сума якої станом на 10.03.2011 р. становить 267431 долар 52 цента США, що в гривневому еквіваленті складає 2122095 грн. 85 коп. (а.с.31-32).

Постановою державного виконавця від 07.10.2013 у виконавчому провадженні №26569414, з огляду на те, що боржником у добровільному порядку в строк до 15.07.2013, виконавчий документ не виконано, з боржника - Приватного комерційно-виробничого підприємства "Прем`єра", стягнуто виконавчий збір у сумі 212209,58 грн. (а.с.33).

28.01.2016державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, при примусовому виконані наказу Господарського суду Рівненської області від 18.04.2011 №5019/545/11,у виконавчому провадженні №26569414 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження". У такій постанові також встановлено, що не сплачений виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій слід виділити в окреме провадження (а.с.34).

Постановою від 28.01.2016 державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про виведення в окреме провадження, при примусовому виконані наказу Господарського суду Рівненської області від 18.04.2011 №5019/545/11, у виконавчому провадженні №26569414 встановлено, що боржником сплачено заборгованість в повному обсязі, проте не сплачено виконавчий збір у сумі 212209,58 грн. Ураховуючи викладене, керуючись ст.28, 41 Закону України "Про виконавче провадження", виведено постанови про стягнення виконавчого збору в окремі провадження (а.с.36).

02.02.2016державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50017794 з виконання постанови від 28.01.2016 №2656914 про стягнення виконавчого збору в сумі 212209,58 грн. (а.с.38).

Листом від 02.02.2016 №1756п позивачу надіслано постанову державного виконавця від 02.02.2016, винесену на підставі постанови від 28.01.2016 для виконання (а.с.35, 37).

Доказів отримання позивачем таких постанов в 2016 році матеріали справи не містять.

Натомість, долученим до матеріалів справи копіями з матеріалів виконавчих проваджень підтверджується ознайомлення позивача з спірними рішеннями 29.12.2020 (а.с.46).

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII набрав чинності 02.06.2016(далі Закон №1404).

Відповідно до п.7Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606 (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Права та обов`язки державного виконавця визначені ст.11 Закону № 606, якою, крім іншого, передбачено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Наведені норми свідчать, що державний виконавець зобов`язаний забезпечити реальне виконання виконавчого документа шляхом своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону №606 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 статті 27 Закону № 606 визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1, 6 ст.28 Закону №606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Статтею 47 зазначеного Закону встановлено підстави повернення виконавчого документа стягувачу. Зокрема, передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу за наявності письмової заяви стягувача. При цьому повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Підстави закінчення виконавчого провадження визначено ст.49 Закону №606. Зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті передбачено, що у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду - таке виконавче провадження підлягає закінченню, і у такому випадку виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Положеннями п.3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (тут і далі Інструкція, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Отже, з наведених правових норм слідує, що у випадку завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.47 Закону №606 державний виконавець вправі відкрити виконавче провадження саме за постановою про стягнення виконавчого збору.

Так, судом встановлено, що 07.10.2013 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 212209,58 грн. у виконавчому провадженні №26569414, з огляду на те, що боржником у добровільному порядку в строк до 15.07.2013, виконавчий документ не виконано.

28.01.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документастягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", в якій також встановлено, що не сплачений виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій слід виділити в окреме провадження

02.02.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50017794 щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 212209,58 грн.

Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19 зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання, а зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору та визначення його (виконавчого збору) розміру є обов`язком державного виконавця.

Разом з тим, положеннями п.3.7.4. Інструкції визначено, що у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

У разі повернення виконавчого документа з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 47 Закону, постанова про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження не виділяється та залишок нестягнутої суми виконавчого збору не стягується.

Отже, на момент вчинення оскаржуваних дій Закон №606 передбачав, що виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору лише у двох випадках: завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 49 цього Закону. Вчинення відповідних процесуальних дій у випадку повернення без виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення майнового характеру, за письмовою заявою стягувача Закон не передбачав.

Тобто, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що Закон України "Про виконавче провадження" у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачав можливість виведення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме провадження і відкриття такого виконавчого провадження у разі повернення основного виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 цього Закону.

Висновок аналогічного характеру викладено в постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 по справі №3-341гс16.

За наведеного у сукупності, суд дійшов висновку, що в межах спірних правовідносин державним виконавцем порушено вимоги Закону №606, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оскільки Закон не передбачав виведення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме провадження і відкриття такого виконавчого провадження у разі повернення основного виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 цього Закону.

Відповідачем на спростування вимог позову долучено постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про виправлення помилки у процесуальному документі від 09.02.2021 (ВП №50017794), відповідно до змісту якої встановлено, що виконавчим документом, який підлягає виконанню у виконавчому провадженні №50017794, являється постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 07.10.2013 (BП №26569414), натомість помилково вказана постанова №26569414 від 28.01.2016.

Проте, наявність станом на час вирішення справи судом постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 09.02.2021 (ВП №50017794) не має вирішального значення для вирішення спору по суті, з огляду на встановлені вище порушення Закону №606.

Положеннями ч.1 ст.90 КАС України закріплено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а постанови державного виконавця від 18.01.2016 про виведення постанов про стягнення виконавчого збору в окремі провадження та від 02.02.2016 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в сумі 212209,58 грн. підлягають скасуванню як протиправні.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст.139 КАС України. Оригінал квитанції про сплату судового збору знаходиться в матеріалах справи (а.с.20).

Керуючись статтями 241-246, 255, 287, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Приватного комерційно - виробничого підприємства "Прем`єра" (провул. Робітничий, 5, м. Рівне, 33009, ) до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (вул. Замкова, 22-а, м. Рівне, 33028, ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 28.01.2016 у виконавчому провадженні №26569414 про виведення в окреме провадження.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 02.02.2016 у виконавчому провадженні №50017794 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в сумі 212209,58 грн.

Стягнути на користь Приватного комерційно - виробничого підприємства "Прем`єра" судовий збір у сумі 5453,14 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10 лютого 2021 року.

Суддя С.А. Борискін