Справа № 160/16446/20
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Жукової Є.О.,
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємицею першої черги за померлою матір`ю ОСОБА_2 .
Позивач зазначає, що мати останньої - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Донецькій області м. Донецьк Пролетарський район, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, де в графі "мати" вказана ОСОБА_2 та свідоцтвом про одруження, де зазначена зміна прізвища з дошлюбного " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_1 ".
Як зазначає позивач, мати останньої була внутрішньо переміщеною особою, перемістившись з окупованої території України м.Донецьк, була зареєстрована та проживала разом з останньою за адресою: АДРЕСА_1 , як пенсіонерка перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за віком.
За життя ОСОБА_2 мала заборгованість по виплаті пенсії, тому після її смерті відкрилась спадщина на недоотриману пенсію, сума недоотриманої пенсії невідома.
Позивач зазначає, що остання є спадкоємцем першої черги, вчасно звернулась з письмовою заявою про прийняття спадщини.
04.10.2019 р. державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_1 не було надано довідку стосовно реєстрації та складу сім`ї на час смерті померлої ОСОБА_2 .
Таким чином, не дивлячись на своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2346/20 від 06.07.2020 р., яке набрало законної сили 14.08.2020 р., позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на недоотриману пенсію останньої за період з 01.07.2015 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 29026,20 грн.

Після набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2346/20 від 06.07.2020 р. законної сили ОСОБА_1 повторно звернулась до Першої Павлоградської нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_1 усно було повідомлено, що право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері на грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії визнано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2346/20 від 06.07.2020 р., тому для отримання недоотриманої суми пенсії останній необхідно звертатись до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

13.10.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про отримання недоотриманої пенсії після смерті матері на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2346/20 від 06.07.2020 року, яке набрало законної сили 14.08.2020 р.

Листом від 23.10.2020 р. відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надано свідоцтва про право на спадщину на недоотриману пенсію, а в рішенні суду відсутні зобов`язання щодо вчинення органами Пенсійного фонду України певних дій стосовно виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_5 .

При цьому, відповідачем зазначено, що відповідно до ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

На підставі викладеного вище, позивач зазначає, що остання набула право власності на успадковане майно у вигляді недоотриманої пенсії в сумі 29026,20 грн. на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська по справі №201/2346/20 від 06.07.2020 р., яке набрало законної сили 14.08.2020 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 р. у справі №160/16446/20 було відкрито провадження. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 04.01.2021 р., в якому останній проти позову заперечує та просить в позові відмовити з наступних підстав.

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виплату грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 29026,20 грн., право власності на які визнано в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/2346/19 від 06.07.2020 р

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2020 р. по справі №201/2346/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (третя особа - Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області) про визнання спадкоємицею першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на недоотриману пенсію останньої за період з 01.07.2015 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 29026,20 грн. були задоволенні.

13.10.2020 р. на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2020 р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про отримання недоотриманої пенсії після смерті матері ОСОБА_2 .

Листом від 23.10.2020 р. за №0400-0517-8/99633. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило заявника про порядок виплати недоотриманої пенсії що входить до складу спадщини.

Представник відповідача з посилання на ч.1, 2, 3 ст.52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», абз.2 п.1.5, п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. зазначає, що документом, що підтверджує статус спадкоємця, є свідоцтво про право на спадщину. Зазначені свідоцтва видаються спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Отже, для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, позивачу слід отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку та умовах, визначеними наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" та Закону України "Про нотаріат", навіть при наявності судового рішення на користь позивача у цивільній справі про визнання права власності на недоотриману пенсію. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У випадку письмового звернення Позивача з усіма необхідними документами, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснить виплату недоотриманої суми пенсії, яка ввійшла до складу спадщини з урахуванням ст.46 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період не більше ніж за три роки до дня звернення.

На підставі викладеного вище, та з урахуванням відповідних норм чинного пенсійного законодавства, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка від 04.02.2021 р. №22, складена начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, в тексті якої зазначено, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна в період з, а саме: 21.12.2020 р. по 24.12.2020 р.: 28.12.2020 р. по 31.12.2020 р.; 04.01.2021 р. по 06.01.2021 р.; 11.01.2021 р. по 16.01.2021 р.; 18.01.2021 р. по 22.01.2021 р.; 25.01.2021 р. по 29.01.2021 р.; 01.02.2021 р. по 05.02.2021 р. перебувала у щорічній відпустці та відпустці за власний рахунок.

Отже, рішення у даній адміністративній справі, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., зі змінами, якою визначено, що на усій території України з 12 березня по 28 лютого 2021 року було встановлено карантин, приймається 11.02.2021 р.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом, унікальний номер запису в реєстрі №681від 25.03.2020 р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , в графі якого мати вказана ОСОБА_2 , копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до свідоцтва про одруження Серії 1-НО, копія якого міститься в матеріалах справи, зазначена зміна прізвища з дошлюбного « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_1 ».

З тексту свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 22 січня 2019 р. складено відповідний актовий запис №20.

В матеріалах справи міститься постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.10.2019 р., якою державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А. відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальних дій видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», глави 14 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 257 Цивільного кодексу України ця постанова може бути оскаржена до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за місцем знаходження Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області протягом трьох років.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 10.03.2020 р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання спадкоємицею першої черги, визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Першу павлоградську ДНК Дніпропетровської області.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.07.2020 р. у справі №201/2346/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області) про визнання спадкоємицею першої черги, визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , спадкоємицею першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на недоотриману пенсію останньої за період з 01.07.2015 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 29026 грн. 20 коп. (двадцять дев`ять тисяч двадцять шість грн. 20 коп.).

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код ЄДРПОУ - 21910427) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Зазначене вище рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.07.2020 р. у справі №201/2346/20 набрало законної сили 14.08.2020 р., що підтверджується відповідним написом на примірнику останнього, копія якого міститься в матеріалах справи.

13.10.2020 р. позивач - ОСОБА_1 звернулась до Павлоградського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про отримання недоотриманої пенсії після смерті гр. ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №20 від 22.01.2019 р.).

23.10.2020 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було направлено на адресу позивача лист від 23.10.2020 р. №0400-0517-8/99633, в тексті якого зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду від 06.07.2020 р. по справі №201/2346/20 визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на недоодержану пенсію останньої за період з 01.07.2015 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 29026 грн. 20 коп.

У рішенні суду відсутні зобов`язання щодо вчинення органами Пенсійного фонду України певних дій стосовно виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_5 .

Також, зазначено, що відповідно до ст.46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Пунктом 1.7 розділу 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закон 1058-ІУ затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 визначено, зокрема, що днем звернення за виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Позивач - ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею першої черги, у шестимісячний строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались.

Таким чином, позивач є така, яка прийняла спадщину після смерті матері.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.07.2020 р. у справі №201/2346/20 заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 22.01.2019 р. складено актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на недоотриману нею пенсію за період з 01.07.2015р. по 30.04.2017р., яка складає 29026 грн.20коп., що підтверджується листом відділу з питань виплати пенсії № 15 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та довідкою, наданих на виконання ухвали судді Ткаченко Н.В. від 16.03.2020р.

Вказані обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.07.2020 року у справі №201/2346/20, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області) про визнання спадкоємицею першої черги, визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , спадкоємицею першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на недоотриману пенсію останньої за період з 01.07.2015 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 29026 грн. 20 коп. (двадцять дев`ять тисяч двадцять шість грн. 20 коп.).

Таким чином, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.07.2020 року у справі №201/2346/20, яке набрало законної сили 14.08.2020 р. встановлено право власності на недоотримані суми пенсії померлою ОСОБА_2 за позивачем у даній справі.

З 12.05.2017 р. ОСОБА_2 взята на облік внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 12.05.2017 року №, копія якої міститься в матеріалах справи.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до п. 23 ч. 1 Європейської Соціальної Хартії (переглянутої) та ч.3 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: основи соціального захисту.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

У відповідності до вимог статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на отримання пенсії у зв`язку з отриманням певної інформації від відповідних органів влади.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 9 липня 2003 року (далі Закон №1058-IV).

Питання виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульовано ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до ч.ч. 1 та 2 якої сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до п. 1.5 розд. І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Пунктом 2.26 розд. ІІ Порядку також визначено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

При цьому, згідно з п. 1.7 розд. І Порядку днем звернення, зокрема, за виплатою недоотриманої пенсії, у зв`язку зі смертю, вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Отже, відповідно до наведених положень законодавства відповідним членам сім`ї померлого пенсіонера (членам сім`ї, що проживали разом з пенсіонером на день його смерті або перебували на його утриманні) надається право на звернення за виплатою суми недоотриманої таким пенсіонером пенсії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, або ж вказаним особам чи іншим спадкоємцям після цього строку - після того, як пенсія, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини.

Таке право реалізується шляхом волевиявлення - звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою та відповідними документами.

Обов`язок надання свідоцтва про право на спадщину покладається на особу, яка бажає отримати невиплачені суми пенсії у випадку відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як передбачено ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства, так і надаючи оцінку доводам сторін викладених як у позовній заяві, так і відзиві, суд зазначає наступне.

З огляду на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.07.2020 р. у справі №201/2346/20, яке набрало законної сили 14.08.2020 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері, а самим рішенням суду, що є обов`язковим до виконання, визнано право власності за позивачем на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.07.2015 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 29 026,20 грн., у Пенсійного фонду відсутні підстави як вимагати подання додаткових документів, оскільки позивачем були надані всі, передбачені Порядком № 22-1, документи, так і не виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 29 026,20 грн., право власності на які визнано в порядку спадкування за законом після смерті матері останньої, а саме: ОСОБА_2 , яка помела ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, відповідачем протиправно відмовлено у виплаті сум недоотриманої пенсії, право власності на яке визнано за позивачем рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.07.2020 р. у справі №201/2346/20, яке набрало законної сили 14.08.2020 року.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх дій.

На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до квитанції № 70436830 від 07.12.2020 р. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.),який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудженні всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, а саме, судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сум недоотриманої пенсії після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на які визнано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2346/19 від 06.07.2020 року протиправною.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 29 026,20 грн., право власності на які визнано в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2346/19 від 06.07.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова