Справа № 9901/6/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 лютого 2021 року

Київ

справа №9901/6/21

адміністративне провадження №П/9901/6/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Данилевич Н.А., Жука А.В., Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправними дій, бездіяльності,

У С Т А Н О В И В:

04 січня 2021 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, як суду першої інстанції, надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Президента України Зеленського Володимира Олександровича (далі - відповідач), де позивач просить зобов`язати відповідача відповісти належним чином на його звернення від 11 листопада 2020 року, адресоване Президенту України.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що Президент України несе повну відповідальність за дії, бездіяльність уповноважених осіб Адміністрації Президента і повинен забезпечувати належний нагляд та інші дії дотримання конституційних прав, свобод щодо розгляду звернень громадян як до глави держави так і й особистих на ім`я Президента України. Натомість, на думку позивача, його численні звернення до Президента України розглядаються неналежним чином, зокрема і звернення від 11.11.2020. Також вказує про порушення відповідачем статей 15 та 28 Закону України «Про звернення громадян» щодо належного контролю за дотриманням законодавства про звернення громадян.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та запропоновано позивачу усунути вказані у цій ухвалі недоліки позовної заяви, а саме: подати до суду виправлену позовну заяву, викладену з урахуванням положень пунктів 4, 5, 9, 11 частини п`ятої статті 160 КАС України.

Одночасно роз`яснено позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України .

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 січня 2021 року отримано позивачем - 19 січня 2021 року.

01 лютого 2021 року від позивача на виконання ухвали про залишення без руху надійшла заява про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.

У зв`язку із перебуванням суддів Мартинюк Н.М. (наказ від 14.01.2021 № 5-кв) та Мельник-Томенко Ж.М. (наказ від 14.01.2021№5-кв) у відпустці, питання про відкриття провадження за цією позовною заявою, з урахуванням заяви про усунення недоліків, вирішується колегією суддів в перший робочий день по виходу суддів з відпустки.

Так, ухвалою від 11 січня 2021 року було вказано позивачу, що при складанні нової позовної заяви позивач повинен врахувати, що особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Президента України встановлено статтею 266 КАС України, відповідно пункту 2 частини 4 якої Верховний Суд за наслідками розгляду таких адміністративних справ може визнати дії чи бездіяльність Президента України протиправними й зобов`язати його вчинити певні дії.

Виходячи з наведеного, зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є способом відновлення права особи, порушеного діями чи бездіяльністю таких осіб, які вона просить визнати протиправними.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Таким чином, позивач повинен навести доводи стосовно допущення конкретним суб`єктом владних повноважень порушень закону під час здійснення ним владних управлінських функцій щодо позивача та зазначити, у чому полягає порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 відповідним суб`єктом.

Разом з тим, мотивувальна частина уточненої позовної заяви та формулювання позовних вимог дають підстави стверджувати, що позивачем не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 11 січня 2021 та не усунуто недоліки позовної заяви.

Так, нова позовна заява містить лише загальні посилання на статті 55, 64, 102, 104 Конституції України та зазначається про невжиття відповідачем відповідних процесуальних дій щодо поданих на його ім`я звернень стосовно порушень Адміністрацією Президента та вищими правоохоронними органами конституційних прав позивача.

Натомість процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження дій чи бездіяльності позивач, з-поміж іншого, обґрунтував, які конкретно з його прав та охоронюваних законом інтересів порушують такі дії/бездіяльність суб`єкта владних повноважень та які правові наслідки безпосередньо для нього вони породжують, якими доказами такі обставини підтверджуються.

Пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (частина перша статті 5 КАС України).

У відповідності ж з приписами частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що право на судовий захист не є абсолютним. Законодавцем встановлені вимоги щодо форми та змісту звернень із з якою особа звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Вимоги, що пред`являються до змісту позовної заяви чітко визначені у статті 160 України, відповідно до якої у позовній заяві, зокрема зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Отже, встановлення вимог щодо форму та змісту позовної заяви не є обмеженням доступу до суду, а визначено законодавцем з метою забезпечення єдиної процесуальної форми позовних заяв. Крім того, з метою більшого гарантування прав суб`єктів законом передбачені спеціальні норми (стаття 169 КАС України) згідно яких особі надається можливість усунути недоліки заяви на підставі ухвали судді.

У справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Президента України, визначених статтею 266 КАС України, право позивачів на доступ до суду для такого оскарження не є абсолютним. Це право підлягає дозволеним КАС обмеженням, зокрема, щодо умов прийняття позовної заяви в частині обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

При цьому зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту вони мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

В ухвалі від 11 січня 2021 року позивачу було роз`яснено, що обґрунтування порушення оскаржуваними діями чи бездіяльністю відповідачем прав, свобод, інтересів позивача повинно бути наведено у взаємозв`язку із відповідними нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

Позивач зазначає, що його звернення до Президента України розглядаються неналежним чином, обґрунтовуючи вказане протиправністю дій Адміністрацією Президента та невиконання нею вимог Указу Президента України від 20.06.2019 № 417/2019 «Питання забезпечення діяльності Президента України».

Проте, як слідує із заяви про усунення недоліків, позивач не навів, яким чином оскаржувана бездіяльність чи дії саме Президента України порушують саме його особисті права, свободи та охоронювані законом інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, з посиланням на норми права, в чому саме полягало таке порушення, а також доказів, що підтверджують вказані обставини.

Необхідно звернути увагу на те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

В той же час, у позовній заяві не зазначено, які саме конкретні рішення, дії чи бездіяльність Президента України, як суб`єкта владних повноважень, який реалізував публічно - владні управлінські функції (повноваження) у публічних правовідносинах, що виникли між ним та відповідачем, безпосередньо призвели до порушення прав та інтересів ОСОБА_1 .

Таким чином позивачем подано уточнення мотивувальної частини вперше поданої позовної заяви, повторне викладення тих самих обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги з посиланням тільки на окремі статті Конституції України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ураховуючи, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 11 січня 2021 року, позовна заява підлягає поверненню.

Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 169, 248, 256, 295 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправними дій, бездіяльності - повернути позивачу.

Копію ухвали та позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами надіслати особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

Н.А. Данилевич

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду