Справа № 480/8644/20
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року Справа №480/8644/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі по тексту - відповідач), в якій просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня повного фактичного розрахунку, а саме з 03.12.2019 до 29.10.2020.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що на момент звільнення (02.12.2019) відповідачем протиправно не було нараховано та виплачено компенсацію за невикористані 9 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби, а також в порушення вимог статті 116 КЗпП України не здійснено розрахунку з належних позивачу при звільненні сум. З урахуванням наведеного, а також у зв`язку із тим, що остаточний розрахунок за невикористані дні додаткової відпуски з позивачем було проведено 29.10.2020, після прийняття 13.08.2020 рішення у справі №480/1496/20, яке набрало законної сили 15.09.2020, позивач вважає, що підлягає стягненню за період з 03.12.2019 по 29.10.2020 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дня повного фактичного розрахунку, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову та зазначає, що ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак позивач, вважаючи розрахунок неправильним, звертався до суду з позовами, які стосувались розміру належних звільненому працівникові сум. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №810/1543/17 дійшов висновку, що стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Отже, відсутні правові підстави для застосування до Департаменту відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів відповідача, вважає їх безпідставними та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Судом було відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач працював на посаді провідного спеціаліста відділу протидії злочинам у галузях економіки, житлово-комунальному господарстві, аграрному секторі, лісовій галузі, сфері земельних відносин, інфраструктури та інтелектуальної власності управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 27.11.2019 № 395 о/с, на підставі поданої позивачем заяви 02.12.2019, ОСОБА_1 був звільнений з управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з виплатою компенсації за 10 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 04 календарні дні додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 27.07.2018 по 02.12.2019.

Позивач звернувся до Департаменту захисту економіки із заявою про компенсацію за невикористану додаткову відпустку у кількості 13 календарних днів, проте листом від 11.01.2020 № С-1720 позивачу відмовлено у виплаті такої компенсації.

У зв`язку із невиплатою грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 по справі №480/1496/20 вимоги позивача були задоволені частково. Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 9 календарних днів додаткової відпустки та стягнуто з Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, у розмірі 6408,60 грн.

На виконання вказаного рішення суду, 29.10.2020 із позивачем було проведено остаточний розрахунок, що відповідачем не заперечується, підтверджується випискою банківської установи, наданою позивачем до матеріалів справи.

Оскільки відповідач не вчасно провів із позивачем розрахунок, позивач вважає, що підлягає стягненню з відповідача сума середнього заробітку за період з 03.12.2019 по 29.10.2020 , враховуючи те, що розмір остаточного розрахунку з урахуванням всіх податків і зборів склав 10458,69 грн., яку розраховано позивачем наступним чином 8419,25/(100%-19,5%))х100%, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Разом із тим, при задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 806/2473/18, від 24 липня 2019 року по справі № 805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 662/1626/17, від 17 січня 2019 року по справі № 2-1579/11.

Разом з тим, суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Позицію щодо правомірності застосування судом до спірних правовідносин "принципу співмірності" під час розрахунку загального розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, було висловлено касаційною інстанцією в постанові Верховного суду від 24.07.2019 по справі №805/3167/18-а адміністративне провадження №К/9901/9908/19.

При визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку суд вважає за необхідне враховувати розмір середнього заробітку позивача, факт наявності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, ступінь вини відповідача та інших обставин справи.

Сума, яка була нарахована та виплачена позивачу на підставі рішення суду за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 5158,92 грн., є сумою виплаченого середнього заробітку , виплаченого позивачу на підставі рішення суду, що було здійснено відповідачем та підтверджується копією платіжного доручення №196 від 27.10.2020, наданою представником відповідача до матеріалів справи. Зазначена сума вже є сумою середнього заробітку, стягнутою судом в межах справи № 480/1496/20 за затримку розрахунку при звільненні за період з 02.12.2019 по 13.12.2019. Таким чином позивач помилково вважає, що і дана сума, є сумою, яка не була виплачена позивачу своєчасно при звільненні. Таким чином суму середнього заробітку в розмірі 5158,92 грн. не можливо визначити, як несвоєчасно виплачений розрахунок при звільненні, на строки сплати якої впливають на нарахування середнього заробітку під час звільнення, не узгоджується із вимогами ст.ст.116,117 КЗпП України.

В даному випадку, сума, яка не була нарахована та виплачена позивачу при звільненні є сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, які відповідачем були нараховані та виплачені на підставі рішення суду в розмірі 3260,33 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №195 від 27.10.2020, наданої представником відповідача до матеріалів справи.

Позивач просить нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за період з 03.12.2019 до 29.10.2020, що складає 212 дні, а з урахуванням розміру середнього заробітку позивача в розмірі 640,87 грн., загальна суму за час затримки розрахунку при звільненні становить 135864,44 грн. (640,87 грн. Х 212 дні). Таким чином сума компенсації за затримку розрахунку складає 135864,44 грн., що значно перевищує розмір виплаченої суми компенсації в розмірі 3260,33 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні суд застосовує принцип співмірності, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.07.2018 у справі № 825/325/16, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що не перевищує 100% суми виплати, тобто в розмірі 3260,33 грн.

Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 840,80 грн., сплачену позивачем при зверненні до суду, що підтверджується квитанцією від 03.12.2020, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 5)

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10,м. Київ, 01601, і.к. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) 3260,33 грн. суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10,м. Київ, 01601, і.к. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) суму судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2021.

Суддя С.М. Гелета