Справа № 420/922/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/922/21
У Х В А Л А

10 лютого 2021 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови ВП №63098018 від 30.12.2020 року про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови ВП №63098018 від 30.12.2020 року про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року залишено адміністративний позов без руху та позивачу повідомлено позивача про необхідність у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки шляхом надання до суду належним чином оформленого позову із вірним статусом третьої особи з наданням його копій у кількості відповідно до кількості учасників справи та подання до суду документу про сплату судового збору в розмірі 2270 грн.

На виконання ухвали суду від 26.01.2021 року представником позивача надано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування зазначеного клопотання представник позивача зазначив, що кошторис Головного управління на 2021 рік ще не затверджено, тимчасового кошторису на 2021 рік не доведено, у Головному управлінні немає можливості сплатити судовий збір у зв`язку з відсутністю коштів.

Вирішуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У розумінні приписів ст.8 Закону України «Про судовий збір» відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік суб`єктів, які мають пільги та звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Судом встановлено, що позивач не відноситься до жодної з пільгових категорій, та повинен сплачувати судовий збір за подачу позовної заяви до суду.

Обмежене фінансування суб`єкта владних повноважень не є підставою для відстрочення від сплати судового збору.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справ «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Європейський суд з прав людини у справах Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Враховуючи викладене, обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є такими, що не залежать від волі особи, та дають право на відстрочення сплати судового збору.

Позивачем на підтвердження обставин, зазначених в обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви не надано до суду жодних доказів.

З урахуванням наявних у матеріалах справи документів, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 133, 143, 294 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відстрочення сплати судового збору.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в строки визначені статтею 295 КАС України.

Суддя П.П.Марин