Справа № 260/3006/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3006/20 пров. № А/857/280/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року (головуючий суддя: Гебеш С.А., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного тексту рішення 10.11.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 15.09.2020 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та скасувати рішення № 66 від 07 травня 2020 року «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період його роботи з 21 січня 1988 року по 23 листопада 2000 року в Кооперативі «Бескеу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням періодів його роботи з 21 січня 1988 року по 23 листопада 2000 рік в Кооперативі «Бескеу», починаючи з часу набуття ним права на пенсію.

Обґрунтовує позов тим, що досягнувши пенсійного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додав необхідні документи, а саме: трудову книжку, довідку про підтвердження стажу № 86/24 від 31 червня 2007 року, витяги з декларацій, відомості персоніфікованого обліку та інше. Однак, незважаючи на вищевказане, за результатами розгляду вищевказаної заяви, відповідачем було прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії № 66 від 07 травня 2020 року. Із змісту рішення вбачається, що за поданими позивачем документами для призначення пенсії стаж становить 7 років 10 місяців 27 днів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в Кооперативі «Бескеу» з 21 січня 1988 року по 23 листопада 2000 року, у зв`язку з розбіжністю відомостей про період роботи в трудовій книжці та даними персоніфікованого обліку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 66 від 07 травня 2020 року «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди його роботи з 21 січня 1988 року по 23 листопада 2000 року в Кооперативі «Бескеу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30 квітня 2020 року, з врахуванням висновків викладених у мотивувальній частині рішення суду.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що при вирішенні цієї справи судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, зокрема, не перевірено, як позивач з 21.01.1988 міг перебувати в трудових відносинах з неіснуючим кооперативом «Бескеу», оскільки такий кооператив здійснив державну реєстрацію лише 18.10.1989. Обставини про державну реєстрацію кооперативу «Бескеу», встановлені у постанові Господарського суду Закарпатської області від 10.05.2007 у справі № 10/56. Тобто, записи в трудовій книжці ОСОБА_1 містять неправдиві відомості про періоди роби у кооперативі «Бескеу» за спірний період, а відтак, відмовляючи в призначені пенсії, пенсійний орган діяв у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Позивачем, 02.02.2021 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судове засідання у відповідності до ст. 195 КАС України проведено у режимі відеоконференції.

Представник відповідача Шак М.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.

Представник позивача Романюк О.П. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволеною з таких мотивів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки записи у трудовій книжці позивача дефектів не мають та чітко містять відомості щодо роботи позивача у Кооперативі «Бескеу» у спірний період. Отже, відповідачем не дотримано норм чинного законодавства, щодо врахування спірного періоду до трудового стажу для призначення пенсії по віку, а відтак відповідач в даному випадку діяв не в межах та не в спосіб встановлений чинним законодавством щодо визначення трудового стажу, який дає право позивачу на призначення відповідної пенсії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30 квітня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою № 1603 про призначення пенсії по віку. До заяви додав: трудову книжку НОМЕР_1 від 25 червня 1985 року, довідку про підтвердження стажу № 86/24 від 31 червня 2007 року, витяги з декларацій, відомості персоніфікованого обліку.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 66 від 07 травня 2020 року.

Зі змісту цього рішення вбачається, що за поданими позивачем документами для призначення пенсії стаж позивача становить 07 років 10 місяців 27 днів, а у відповідності до до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу: з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року не менше 15 років. Відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в кооперативі «Бескеу» з 21 січня 1988 оку по 23 листопада 2000 року, у зв`язку із розбіжністю відомостей про період роботи в трудовій книжці та даними персоніфікованого обліку. Крім цього, вказано, що зарахувати спірний період можливо за умови надання підтверджуючих документів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV, передбачено страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п. 18 Порядку № 637).

Таким чином, за відсутності трудової книжки або якщо у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи особи, підтвердження наявного трудового стажу встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Крім цього, за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою одному підприємстві, в установі, організації, в тому числі колгоспі.

Відповідач в апеляційній скарзі покликається на те, що згідно даних системи персоніфікованого обліку «Ідивідуальні відомості про застраховану особу» кооперативом «Бескеу» за період з 01.01.1999 по 31.12.1999 самостійно нараховано та задекларовано суму заробітку 4716, за період 01.01.200 по 31.12.2000 самостійно нараховано та задекларовано суму заробітку 153 грн. Кількість застрахованих осіб у страхувальника, по яких подана звітність 1999 рік - 6 осіб, 2000 рік 3 особи, однак суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, оскільки з цих даних системи персоніфікованого обліку, не є можливим встановити, що ці дані стосуються кооперативу «Бескеу».

Щодо покликання відповідача в апеляційній скарзі, що позивач з 21.01.1988 не міг перебувати в трудових відносинах з кооперативом «Бескеу», оскільки такий кооператив здійснив державну реєстрацію лише 18.10.1989, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, до матеріалів справи, долучено копію 1-3 сторінок трудової книжки НОМЕР_1 від 25 червня 1985 року ОСОБА_1 (а. с. 6), згідно яких під № 7-8 містяться записи про те, що з 21 січня 1988 року по 23 листопада 2000 року позивач працював у кооперативі «Бескеу».

Однак, суд апеляційної інстанції вказує, що в судовому засіданні 09.02.2021, судом апеляційної інстанції оглянуто оригінал трудової книжки НОМЕР_1 від 25 червня 1985 року. Так, на сторінці 2-3, міститься запис № 7-8 про те, що з 21 січня 1988 року по 23 листопада 2000 року, позивач працював у кооперативі «Бескеу».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація кооперативу «Бескеу» (код ЄДРПОУ- 20461810) проведено 18.10.1989.

Також, постановою Господарського суду Закарпатської області від 10.05.2007 у справі № 10/56 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/621430), яка набрала законної сили, встановлено, що державну реєстрація кооперативу «Бескеу» (код ЄДРПОУ- 20461810), Тячівською райдержадміністрацією було проведено, як суб`єкта підприємницької діяльності 18.10.1989, що підтверджується довідкою № 2229 від 02.03.2007 державного реєстратора Тячівської райдержадміністрацією.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, оскільки дані про дату державної реєстрації кооперативу «Бескеу», підтверджено судовим рішення від 10.05.2007, яке набрало законної сили, а тому таке у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України, має преюдиційне значення у розглядуваних спірних правовідносинах.

Таким чином, враховуючи те, що державну реєстрацію кооперативу «Бескеу» проведено 18.10.1989, а позивач просить зарахувати до його загального трудового стажу період роботи у цьому кооперативі з 21.01.1988, тобто з дати коли кооператив «Бескеу» ще не був створений, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення № 66 від 07 травня 2020 року «Про відмову у призначенні пенсії» є правомірним, оскільки в позивача відсутній достатній страховий стаж для призначення пенсії по віку відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV.

Отже, у зв`язку з тим, що на момент здійснення запису № 7-8 у трудовій книжці позивача, кооператив «Бескеу» не був зареєстрований, суд апеляційної інстанції вважає такий запис недійсним.

Крім цього, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання позивача на його особову картку форми Т-2 кооперативу «Бескеу» (а. с. 7), оскільки дата її заповнення 01.03.1988, тобто також до моменту коли кооператив ще не був зареєстрований.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що інших доказів, у відповідності до п. 3 Порядку № 637, зокрема: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи ОСОБА_1 тощо, які б підтверджували страховий стаж у спірний період в кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », позивачем не надано.

Крім цього, у зв`язку з тим, що судом апеляційної інстанції встановлено правомірність винесення оскаржуваного рішення № 66 від 07 травня 2020 року, відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог, оскільки такі є похідними від правомірно винесеного рішення пенсійного органу.

Враховуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд апеляційної вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 310, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 260/3006/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 11.02.2021.