Справа № 420/15164/20
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 19.05.2020 року у ВП № 62131006, визнати протиправною та скасувати п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 у ВП № 62131006, визнати протиправною та скасувати п. 3 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.09.2020 року у ВП № 62131006.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що розмір основної винагороди приватного виконавця напряму залежить від стягнутої ним суми заборгованості, однак приватним виконавцем Колечко Д.М. грошові кошти не з боржника не стягувались, виконавчий документ повністю виконано не було, оскільки стягував на підставі своєї заяви забрав виконавчий документ. Таким чином, оскільки приватний виконавець не забезпечив повне або часткове виконання за виконавчим документом, підстав для стягнення основної винагороди 115538,70 грн. немає.

Від відповідача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. При цьому, відповідно до частини 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів. Основна винагорода приватного виконавця, як і виконавчий збір є специфічним аналогом юридичної відповідальності (фінансової санкції), яка застосовується до осіб ігноруючи принцип обов`язковості судових рішень. Таким чином, при примусовому виконанні виконавчого листа по справі № 522/30617/13-ц, виданого Приморським районним судом міста Одеси 23.06.2016 року, в тому числі щодо прийняття рішення про винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди та подальшим її пред`явленням до примусового виконання, приватний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, жодного порушення вимог чинного законодавства не допущено.

Ухвалою суду від 04 січня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням особливостей встановлених ст. ст. 268-272, 287 КАС України щодо розгляду окремих категорій термінових справ.

Також, ухвалою суду від 11 січня 2021 року витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича інформацію та належним чином засвідчені копії документів, які були підставою для винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 19.05.2020 року у ВП № 62131006, п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 у ВП № 62131006, п. 3 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.09.2020 року у ВП № 62131006, докази на підтвердження направлення на адресу боржника спірних постанов та докази на підтвердження отримання вказаних постанов боржником, а також належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 62131006, та зупинено провадження для одержання витребуваних документів.

Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

23 червня 2016 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року по справі № 522/30617/13-ц видано виконавчий лист (а.с. 142-143 т. 1).

19 травня 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича подано заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом м. Одеси 23.06.2016 року (а.с. 127-143 т. 1).

19 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62131006 з виконання виконавчого листа № 522/30617/13-ц, виданого 23.06.2016 року Приморським районним судом м. Одеси (а.с. 145-146 т. 1).

Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження № 62131006 від 19.05.2020 року постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 115538,70 грн.

19 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у сумі 115538,70 грн. (а.с. 148-150 т. 1).

24 вересня 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича подано заяву про повернення виконавчого листа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 172 т. 1).

24 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем в межах виконавчого провадження № 62131006 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 174-176 т. 1).

Пунктом 3 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 62131006 від 24.09.2020 року постановлено, що постанова від 19.05.2020 року ВП № 62131006 про стягнення з боржника основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа № 522/30617/13-ц, який виданий Приморським районним судом м. Одеси 23.06.2016 року підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 статті 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ст. 31 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України. Стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається.

Відповідно до п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 р. № 643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Згідно ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадженння» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 9 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадженння» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадженння» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадженння» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України

Відповідно до п. 20, 22 Розділу 3 Інструкції № 512/5 повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою. При закінченні виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, або повернення такого виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження паперову копію такого виконавчого документа.

З огляду на вищевикладене вбачається, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

При цьому, при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадженння», та як наслідок стягнення основної винагороди, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року по справі № 400/4023/19.

При цьому, відповідно до ст. 31 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Згідно п. 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

З аналізу приписів Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця від 08 вересня 2016 року № 643 слідує, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа, одержує основу винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем в межах виконавчого провадження № 62131006 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 174-176 т. 1).

Таким чином, виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа.

Тобто, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 522/30617/13-ц, виданим 23.06.2016 року Приморським районним судом м. Одеси. Сума, зазначена у вказаному виконавчому листі залишилась не стягнутою.

Отже, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. не забезпечив повне або часткове виконання виконавчого листа № 522/30617/13-ц, виданого 23.06.2016 року Приморським районним судом м. Одеси, а тому, з урахуванням приписів Порядку № 643, відсутні підстави для стягнення з боржника, ОСОБА_1 , основної винагороди у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вручення позивачу, ОСОБА_1 , копії оскаржуваних постанов, зокрема, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 19.05.2020 року ВП № 62131006 та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.09.2020 року ВП № 62131006. При цьому, надана відповідачем копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на якій вказано адресатом ОСОБА_1 та містить помітку постанова про відкриття ВП від 19.05.20 року, не підтверджує вручення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 у виконавчому провадженні № 62131006.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди від 19.05.2020 року ВП № 62131006 та пункт 3 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.09.2020 року ВП № 62131006, є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, позивач серед іншого просить суд визнати протиправною та скасувати п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 у ВП № 62131006.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження № 62131006 від 19.05.2020 року постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 115538,70 грн.

Відповідно до п. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно п. 8, 9 розділу 3 Інструкції № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Таким чином, зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про суму стягнення основної винагороди приватного виконавця передбачено приписами чинного законодавства. При цьому, саме постанова про стягнення основної винагороди є безпосередньою підставою для її стягнення.

За таких підстав, відсутні підстави для скасування пункту 3 постанови про відкриття виконавчого провадження № 62131006 від 19.05.2020 року щодо стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 115538,70 грн., а тому в задоволенні позовної заяви в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди від 19.05.2020 року ВП № 62131006; визнання протиправним та скасування пункту 3 постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.09.2020 року ВП № 62131006. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 грн., відповідно до квитанцій № 82383, № 82428, № 82541 від 28.12.2020 року (а.с. 7-9 т. 1).

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Так, ч. 1, 3 ст. 134 КАС України встановлено, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою суд враховує, що на підтвердження понесених витрат до суду надано ордер (а.с. 20 т. 1), копію розрахунку судових витрат (а.с. 23-24 т. 2), копію акту про надання юридичних послуг (а.с. 25 т. 2), копію рахунку-фактура (а.с. 26 т. 2), копію квитанції (а.с. 27 т. 2).

Також, адвокат Подорожній А.С. подавав заяви по суті справи та приймав участь в судовому засіданні 01.02.2021 року.

Згідно надано розрахунку судові витрати у розмірі 15000,00 грн. складаються з: надання юридичних консультацій щодо звернення до суду - 2000,00 грн., вивчення, дослідження та аналіз документів, наданих клієнтом - 2000,00 грн., написання та підготовка позовної заяви - 3000,00 грн., написання та підготовка заяви про поновлення строку звернення до суду - 1000,00 грн., ознайомлення та вивчення відзиву на позовну заяву - 2000,00 грн., підготовка та написання відповіді на відзив - 2000,00 грн., супроводження справи в суді - ознайомлення з матеріалами справи, участь в судовому засіданні - 3000,00 грн.

В той же час, такі послуги як надання юридичних консультацій щодо звернення до суду, вивчення, дослідження та аналіз документів, наданих клієнтом, написання та підготовка позовної заяви, написання та підготовка заяви про поновлення строку звернення до суду є вчиненням однієї дії, а саме подання позовної заяви, вимоги до форми та змісту якої закріплені ст. 160, 161, 172 КАС України.

Крім того, статтею 269 КАС України чітко визначено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву.

В постанові від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим. Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням принципу пропорційності та співмірності, оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо суми витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, суд дійшов висновку, що з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 90, 132, 139, ч. 9 ст. 205, 242-246, 255, 268-272, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича (адреса: 68004, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. 1-го Травня, 19, оф. 310) про визнання протиправними та скасування постанов, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасування постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди від 19.05.2020 року ВП № 62131006.

Визнати протиправною та скасувати пункту 3 постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.09.2020 року ВП № 62131006.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича (адреса: 68004, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. 1-го Травня, 19, оф. 310) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 287 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 272 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.