Справа № 160/12647/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняЗакопай А.Р.
представника позивача представника відповідача Зеленової О.Р. Ховрич О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для прийняття вказаного наказу слугувало те, що у декларації про готовність об`єкта до експлуатації та в повідомленні про початок виконання будівельних робіт вказано недостовірні дані. Однак в тексті наказу не зазначено, які саме недостовірні дані. Отже, позивач вважає наказ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 25.10.2019 року № 60/ск протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами загального повного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В судовому засіданні 10.02.2021 року представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити.
В судовому засіданні 10.02.2021 року представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 являється власником 17/50 частин домоволодіння АДРЕСА_2 .
Відповідно до п. 2 наказу №60/СК головним спеціалістам адміністраторам наказано повідомити управління дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо виключення запису про реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт з єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів та протягом трьох робочих днів з дня його скасування повідомити замовника.
Позивач не погоджується із даним наказом, вважає його протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з наступного.
Порядок здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури регулюється Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (надалі- Закон №877), Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (надалі - Закон №3038).
Згідно ст. 8 Закону України «Про архітектурну діяльність» робоча документація для будівництва (реконструкції, реставрації, капітального ремонту) об`єкта архітектури виконується відповідно до державних стандартів, норм і правил на підставі затвердженого проекту.
Частиною 1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Згідно з ч. 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать, зокрема виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
За змістом ч. 1 ст.7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації; надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є замовником об`єкту «Реконструкція частини житлового будинку (квартири 2) та реконструкція сараю та літньої кухні під гараж за адресою: АДРЕСА_2 ».
У відповідності до статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було повідомлено про початок виконання будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Так, в силу положень 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник мав право виконувати будівельні роботи після повідомлення органу державного архітектурно-будівельного контролю про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів будівництва, що належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1).
Право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надавалось замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.
Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації.
Згідно ч. 2 ст.39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування.
Аналогічна вимога передбачена у п.15 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011. У разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання наведених у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягає скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю..
Аналіз наведених положень свідчить про те, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема, статтею 39-1 встановлено єдину підставу для скасування повідомлення чи зареєстрованої декларації, а саме: подання замовником недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.
При цьому, такі недостовірні дані повинні відповідати одній із наступних умов, які дають підстави вважити об`єкт самочинним будівництвом: об`єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; об`єкт збудований або будується без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта.
Наявність даних, які не свідчать про самочинне будівництво, не є підставою для скасування повідомлення чи зареєстрованої декларації, однак може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого характеру.
В даному випадку, відповідачем не надано суду жодних доказів встановлення недостовірності даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.
Згідно вимог п.3.6 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №163 від 04.06.2014 (чинні з 01.10.2014): « 3.6 Замовник будівництва Фізична чи юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку для забудови чи володіє на законних підставах об`єктом будівництва, на якому має намір виконувати будівельні роботи.»
Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна у гр. ОСОБА_1 спільна часткова власність, розмір частки 17/50.
Таким чином, ОСОБА_1 наведено недостовірні дані у повідомленні та у декларації.
Водночас, недостовірність даних, зазначених у наведених повідомлені та декларації, які є підставою вважати вказаний об`єкт самочинним будівництвом, відповідачем встановлено не було.
Аналогічні позиції щодо застосування зазначених вище актів законодавства викладені Верховним Судом у постановах від 23.07.2019 у справі №826/5607/17, від 30.09.2019 у справі № 818/260/17, від 17.10.2019 у справі №824/64/16-а та у справі № 826/6988/16, від 14.11.2019 у справі №826/5055/16 та від 06.10.2020 у справі № 826/8427/17.
Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність виключної підстави для скасування повідомлення та декларації, а саме факту здійснення самочинного будівництва.
Що стосується інших зазначених відповідачем недоліків та невідповідностей повідомлення та декларації, то такі не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони не були встановлені при перевірці, не зазначені в акті перевірки та не лежать в основі оскаржуваного акту.
Приписами ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено застосування судами принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Зокрема, Європейський Суд наголосив на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.
При вирішенні спору суд враховує, що на державні органи та органи місцевого самоврядування покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення Європейського суду з прав людини у справах Лелас проти Хорватії, Тошкуце та інші проти Румунії).
Державні органи та органи місцевого самоврядування, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення Європейського суду з прав людини у справі Лелас проти Хорватії).
Також у справі Рисовський проти України Суд наголосив, що принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Судом встановлено порушення відповідачем процедури прийняття рішення про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, замовником якого є позивач. В свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доказів наявності підстав для прийняття наказу №60/СК не надано, правомірність його не обґрунтована. Тому, оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, як такий, що прийнятий не у спосіб та не в межах наданих повноважень.
У справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведених обставин у сукупності, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.
Стягнути з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840, 80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11 лютого 2021 року.

Суддя С.І. Озерянська