Справа № 340/5887/20
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/5887/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Кіровоградський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 7 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №90 від 26 червня 2020 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги підполковнику в відставці ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю 2 групи з 27.03.2020 р., інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Ухвалою судді від 29.12.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.21-22).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 06.08.2009 йому була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходження військової служби та Міністерством оборони була виплачена одноразова грошова допомога у сумі 62546,40 грн. Зазначає, що у зв`язку із розвитком та загостренням хвороб, набутих під час проходження військової служби, суттєвим погіршенням стану здоров`я, йому змінена з 23.03.2020 група інвалідності, з ІІІ на ІІ. Вказує, що звернувшись у встановленому порядку за отриманням одноразової грошової допомоги, відповідачем відмовлено йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із зміною групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги, здійснюється за умови, якщо зміна інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Позивач вважає таке рішення суб`єкта владних повноважень таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідачем в установлений строк надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачеві ІІ групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ІІІ групи інвалідності. Також, зауважує, що при розгляді вказаної справи необхідно враховувати правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 (а.с.32-35).

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Кіровоградським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки подано до суду письмові пояснення щодо позову (а.с.30-31), в яких останній повністю не погоджується із заявленими позовними вимогами, а дії Міністерства оборони України вважає такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Вказував, що з дня первинного встановлення інвалідності (06.08.2009) до дня встановлення другої групи інвалідності (27.03.2020) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №156 від 07.08.2009 року позивача, звільненого наказом начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних Сил України від 22.07.2009 №428 з військової служби у запас за пунктом б частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу частини з 07.08.2009 (а.с.17).

Згідно з виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії 2-18 ВБ №163016 від 27.08.2009 при первинному огляді позивачу встановлено III групу інвалідності з 06.08.2009 у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби (а.с.14).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №570430 від 08.04.2020 позивачу при повторному огляді встановлена з 27.03.2020 II групу інвалідності, в зв`язку з захворюваннями, пов`язаним із проходженням військової служби (а.с.15).

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням II групи інвалідності, яка пов`язана із проходженням військової служби.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №90 від 26.06.2020 комісія, розглянувши подані документи, дійшла висновку про відмову підполковнику ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги (пункт 7) (а.с.13).

При цьому, згідно даного витягу з протоколу, комісія дійшла висновку, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Також, зазначено, що заявнику групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності. Допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 62546,40 грн.

Вказану відмову позивач вважає протиправною, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Статтею 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вказана норма кореспондується з положеннями Конституції України, зокрема ст.3 визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 17 Конституції України передбачено забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до положень Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII).

Згідно ч.ч.1-3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.1 ст.2 Закону №2232-XII).

У відповідності до положень ст.41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на:

військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 цієї ж статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Отже, виплата особі одноразової грошової допомоги пов`язана не з моментом звільнення особи зі служби, а з моментом встановлення такій особі інвалідності, яка настала внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби.

Зазначена позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 20.03.2018р. у справі №296/9364/16-а та у рішенні Верховного Суду України від 18.11.2014 року по справі № 21-466а14.

Відповідно до ч.2 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно ч.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Частина 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ визначає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі-військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975).

Статтею 16-2 Закону №2011-ХІІ та пунктом 6 Порядку №975 визначені розміри одноразової грошової допомоги.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності (абз.3 п.3 Порядку №975).

Так, позивачу, у зв`язку з встановленням у 2009 році ІІІ групи інвалідності, було виплачено одноразову грошову допомогу, що не заперечується сторонами.

Позивач вважає, що подальше встановлення йому ІІ групи інвалідності з 27.03.2020 є підставою для виплати йому одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на 01 січня 2020 року.

Відповідач та третя особа заперечують щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, мотивуючи це посиланням на вимоги частини четвертої статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Отже, ключовим правовим питанням при вирішенні даної справи є порядок застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-XII.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Аналогічний за своїм змістом припис з 01 січня 2017 року внесено до пункту 8 Порядку №975.

Щодо застосування вказаних норм, свою правову позицію висловив Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року по справі №240/10153/19.
Частина п`ята статті 242 КАС України зобов`язує суд враховувати такі висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У пунктах 30-31 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Верховний Суд наголосив, що обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

З огляду на вищевикладене, судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Як зазначалося, первинно ІІІ група інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним із проходженням військової служби, встановлена позивачу 06.08.2009. Друга група інвалідності встановлена за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 27.03.2020, тобто після спливу дворічного строку з дня первинного встановлення інвалідності.

Отже, враховуючи правову позицію Верховного Суду, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Таким чином, суд вважає, що оскільки вища (IІ) група інвалідності позивачу була встановлена після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII та пунктом 8 Порядку №975, спірне рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 7 протоколу №90 від 26 червня 2020 року, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги є обґрунтованим, а тому правові підстави для визнання його протиправним відсутні та як наслідок відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу на підставі Порядку №975 та статей Закону №2011-XII.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 22 жовтня 2020 року по справі №824/1032/18-а.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст.73, 77, 90, 132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (03168, м.Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Кіровоградський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (25006, м. Кропивницький, вул. Кавалерійська, 17/19, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина