Справа № 640/16676/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ай Пі Венчур» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.06.2019 року №,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ай Пі Венчур» (далі - позивач, АТ ЗНВКІФ «Ай Пі Венчур») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач, апелянт, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.06.2019 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що Товариство є інститутом спільного інвестування, який у відповідності до підпункту 141.6.1 пункту 141.6 статті 141 звільняється від оподаткування, а у поданій до контролюючого органу звітній податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2018 рік допущена помилка, яка в подальшому, з урахуванням положень пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України виправлена. Також, АТ «ЗНВКІФ «Ай Пі Венчур» зазначило, що при здійсненні камеральної перевірки контролюючим органом не враховано уточнену декларацію від 22.03.2019 року і, незважаючи на технічні помилки, безпідставно застосовано штрафні санкції.

Такі обставини стали передумовою звернення АТ ЗНВКІФ «Ай Пі Венчур» до адміністративного суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.06.2019 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 28 жовтня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, допущено порушень норм процесуального права, зокрема, апелянт зазначає, що за результатами перевірки виявлені порушення позивачем граничних термінів (перерахування) самостійно узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на прибуток, задекларованої в податковій декларації з податку на прибуток. За результатами розгляду матеріалів винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 05.06.2019 № про застосування штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 10% на суму 329 398,70 грн. Апелянт наполягає, що приймаючи оскаржуване рішення, діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві, встановлено строк до 13 січня 2021 року для надання відзиву іншому учаснику процесу. Іншою ухвалою від 17 грудня 2020 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 13 січня 2021 року.

Від АТ ЗНВКІФ «Ай Пі Венчур» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначається, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, ухвалено законне рішення. Позивач просить врахувати, що в апеляційній скарзі не наведено доводів у чому саме полягає неправильність, неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено колегією суддів, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі підпункту191.1.2 пункту 191.1 статті 191, 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, в порядку пункту 76.3 статті 76 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток АТ «ЗНВКІФ «Ай Пі Венчур», за наслідком якої складено акт перевірки від 11.04.2019 року №001465/26-15-12-12/41000049, у висновках якого зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про порушення термінів сплати (перерахування) самостійно узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на прибуток АТ «ЗНВКІФ «Ай Пі Венчур» задекларованої в податковій декларації з податку на прибуток підприємства (від 28.02.2019 року №).

На підставі наведених висновків ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.06.2019 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 10%, що становить 329 398, 70 грн. за затримку на 11 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств.

Не погодившись з винесеним повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 28 жовтня 2020 року.

Переглядаючи зазначене рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що відповідно до п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно з пунктом 86.2 стаття 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Положеннями пункту 46.1 статті 46 ПК України встановлено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 ПК України).

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПК України).

Разом з цим, положеннями пункту 50.1 статті 50 ПК України визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

З викладеного вбачається, що чинними положеннями законодавства чітко визначені дії платника податків у разі самостійного виявлення помилок у податковій звітності.

У даному випадку позивачем 28.02.2019 року подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2018 рік №, у якій при заповненні додатка ПЗ до рядка 05 Декларації в таблиці 2 «Підстави для застосування пільги» була зазначена підстава для застосування пільги відповідно до підпункту 141.6.1 пункту 141.1 статті 141 ПК України, а таблиця 1 «Розрахунок прибутку, що звільняється від оподаткування» не була заповнена.

Відповідно в декларації на прибуток значення рядка 05 ПЗ «Прибуток, звільнений від оподаткування, або збиток від діяльності, прибуток від якої звільнений від оподаткування» - нуль.

В зв`язку з цим за даними декларації зі всієї суми прибутку 18 299 925 грн. за 2018 рік нараховано податок на прибуток в розмірі 3 293 987 грн. (значення рядків 06, 17 і 19 декларації). Дана сума податку відображена в інтегрованій картці платника по податку на прибуток з терміном сплати 11.03.2019 року.

Надалі виявлена помилка виправлена шляхом подання уточненої декларації з податку на прибуток підприємств за 2018 рік № від 22.03.2019 року, а саме: заповнено таблицю 1 «Розрахунок прибутку, що звільняється від оподаткування»: значення рядок 05 зазначеної таблиці «Прибуток, звільнений ввід оподаткування, або збиток від діяльності, прибуток від якої звільнений від оподаткування» дорівнює сумі прибутку за 2018 року і становить 18 299 925грн.; значення рядка 05 ПЗ «Прибуток, звільнений ввід оподаткування, або збиток від діяльності, прибуток від якої звільнений від оподаткування» становить 18 299 925грн..

За даними уточненої декларації нарахований податок на прибуток 2018 року становить нуль гривень (значення рядків 06, 17 і 19 декларації).

Таким чином, позивачем в уточненій декларації з податку на прибуток приватних підприємств за 2018 рік зменшено суму податку на прибуток приватних підприємств, що свідчить про відсутність обставин заниження грошового зобов`язання у первинно поданій податковій декларації з податку на прибуток приватних підприємств за 2018 рік.

Зазначених обставин відповідачем не прийнято до уваги, не враховано даних уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток приватних підприємств.

Жодних пояснень з приводу зазначеного відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно із пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Разом з тим, об`єктом застосування штрафу є несвоєчасно сплачена сума узгодженого грошового зобов`язання. При цьому специфіка нарахування штрафної санкції, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу, таким чином, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 ПК України, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як її (штрафної санкції) нарахування залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а отже, з врахуванням встановлених у даній справі обставин, суд приходить до висновку, про безпідставність застосування до позивача штрафу, передбаченого з пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №803/1156/17, від 03.05.2018 року у справі №820/4177/17.

Таким чином, за відсутності об`єкту для застосування штрафних санкцій, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та правомірно їх задовольнив.

Відповідачем вищезазначених обставин в суді першої інстанції та в апеляційному суді не спростовано, належних, достатніх та обґрунтованих пояснень з цього приводу не надано, як і не вказано в чому конкретно полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів доводи апеляційної скарги відхиляє, не змінює та не скасовує рішення суду першої інстанції, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко