Справа № 580/54/21
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року справа № 580/54/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

05 січня 2021 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ), в якій просить:

1) визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування позивачу до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду:

- проходження строкової військової служби з 04.05.1975 року до 11.05.1977 року тривалістю 2 роки 0 місяців 8 днів;

- половину строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1977 року до 22.06.1981 року тривалістю 3 роки 9 місяців 22 дня, тобто - 1 рік 10 місяців 26 днів;

- роботи на посадах слідчого з 31.07.1981 року до 17.07.2003 року тривалістю 21 рік 11 місяців 15 днів;

Загалом - 25 років 10 місяців 18 днів.

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати позивачу, як судді у відставці до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду:

- проходження строкової військової служби з 04.05.1975 року до 11.05.1977 року тривалістю 2 роки 0 місяців 8 днів;

- половину строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1977 року до 22.06.1981 року тривалістю 3 роки 9 місяців 22 дня, тобто - 1 рік 10 місяців 26 днів;

- роботи на посадах слідчого з 31.07.1981 року до 17.07.2003 року тривалістю 21 рік 11 місяців 15 днів;

Загалом - 25 років 10 місяців 18 днів;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести мені перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці з 13 квітня 2020 року в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із стажу 25 років 10 місяців 18 днів, включаючи періоди: проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посадах слідчого, із урахуванням раніше виплачених сум;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виконати рішення суду негайно у межах суми стягнення за один місяць;

5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у квітні 2020 року він звернувся до Головного управління ПФУ в Черкаській області із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

09 листопада 2020 року йому стало відомо, що при призначенні щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці йому враховано лише стаж роботи на посаді судді 16 років 8 місяців, а щомісячне довічне грошове утримання призначено у розмірі 50 % суддівської винагороди, як передбачено пунктом 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №№1402-VІІІ.

Ознайомившись з листом та доданими до нього документами, позивачу стало відомо, що відповідачем не враховано до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: часу проходження військової служби; половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі; часу роботи на посадах слідчого.

З метою досудового врегулювання спору, через веб-портал Пенсійного фонду України він звернувся до відповідача з проханням провести з 13 квітня 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема: часу проходження військової служби, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі та часу роботи на посадах слідчого.

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 14 грудня 2020 року повідомило позивача про те, що підстав для зарахування до стажу судді зазначених періодів немає, оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді половини терміну навчання в юридичному вищому навчальному закладі, строкової військової служби, часу роботи слідчим, старшим слідчим та начальником слідчого відділу.

Не погоджуючись з даною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі на підставі даного позову, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк встановлений судом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити. Зокрема зазначив, що Законом №1402-VІІІ, у редакції на дату призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду строкової військової служби, навчання за денною формою та часу роботи на посаді слідчого.

Розгляд справи по суті відповідно до ч. 3 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі та проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 з 13.04.2020 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ з урахуванням стажу роботи на посаді судді 16 років 8 місяців, у розмірі 50% суддівської винагороди.

В копії трудової книжки позивача містяться такі записи про роботу:

- з 04.05.1975 по 11.05.1977 проходив службу в лавах Радянської Армії;

- з 31.07.1981 до 10.08.1998 працював слідчим, старшим слідчим та начальником слідчого відділу Канівського МРВ в Черкаській області;

- з13.08.1998 до 17.07.2003 працював слідчим Канівської міжрайонної прокуратури Черкаської області.

Навчання у вищому юридичному навчальному закладі підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 , відповідно до якого у період з 01.09.1977 до 22.06.1981 позивач навчався на денній формі в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е Дзержинського.

Указом Президента України від 12 червня 2003 року № 525/2003 позивача призначено на посаду судді Канівського міського суду Черкаської області строком на п`ять років.

Указом Президента України від 23 березня 2004 року № 358/2004 позивача переведено на роботу на посаді судді до новоутвореного Канівського міськрайонного суду Черкаської області.

Постановою Верховної Ради України від 15 січня 2009 року № 887-VІ позивач обраний суддею Канівського міськрайонного суду Черкаської області безстроково.

Вища рада правосуддя 09 квітня 2020 року рішенням № 912/0/15-20 звільнила позивача з посади судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

13 квітня 2020 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Черкаській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

25 жовтня 2020 року через веб-портал Пенсійного фонду України позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з проханням надати інформацію про трудовий стаж, який враховано до стажу судді для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці.

Ознайомившись з листом та доданими до нього документами, позивачу стало відомо, що відповідачем не враховано до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: часу проходження військової служби; половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі; часу роботи на посадах слідчого.

З метою досудового врегулювання спору, через веб-портал Пенсійного фонду України позивач звернувся до відповідача з проханням провести з 13 квітня 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема: часу проходження військової служби, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі та часу роботи на посадах слідчого.

Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 14 грудня 2020 року позивача повідомлено, що підстав для зарахування до стажу судді зазначених періодів немає, оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді половини терміну навчання в юридичному вищому навчальному закладі, строкової військової служби, часу роботи слідчим, старшим слідчим та начальником слідчого відділу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України, має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 19 Конституції України, державні органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України).

Згідно ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією законами України.

На час виходу позивача у відставку діявЗакон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно із абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, чинного на день призначення позивача суддею, До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 34 розділі XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

З трудової книжки позивача вбачається, що позивач з 31.07.1981 до 10.08.1998 працював слідчим, старшим слідчим та начальником слідчого відділу Канівського МРВ в Черкаській області; з 13.08.1998 до 17.07.2003 працював слідчим Канівської міжрайонної прокуратури Черкаської області.

Як визначено абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить не менше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також період проходження строкової військової служби та половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі.

Крім того, згідно із абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до пункту 8 частини п`ятої, частини шостої статті 48 Закону № 1402-VIII незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року №20.

Суд також виходить з того, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що не включення відповідачем до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, проходження строкової військової служби з 04.05.1975 до 11.05.1977 року тривалістю 2 роки 0 місяців 8 днів; половину строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1977 до 22.06.1981 тривалістю 3 роки 9 місяців 22 дня, тобто - 1 рік 10 місяців 26 днів та роботи на посадах слідчого з 31.07.1981 до 17.07.2003 тривалістю 21 рік 11 місяців 15 днів, тому позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з дати призначення грошового утримання, а саме з 13.04.2020.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №766/14821/16-а, від 31.10.2019 у справі №766/17221/16-а, від 07.11.2019 у справі №727/4435/17.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Щодо вимоги позивача про допуск судового рішення до негайного виконання щодо виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, негайне виконання в межах сум платежу за один місяць застосовується у разі стягнення грошових сум з відповідача.

Оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії, а не стягнення грошових сум, негайне виконання не застосовується.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін звіт про виконання судового рішення.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посадах слідчого

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду:

- проходження строкової військової служби з 04.05.1975 року до 11.05.1977 року тривалістю 2 роки 0 місяців 8 днів;

- половину строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1977 року до 22.06.1981 року тривалістю 3 роки 9 місяців 22 дня, тобто - 1 рік 10 місяців 26 днів;

- роботи на посадах слідчого з 31.07.1981 року до 17.07.2003 року тривалістю 21 рік 11 місяців 15 днів;

Загалом - 25 років 10 місяців 18 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці з 13 квітня 2020 року в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 10.02.2021.

Суддя В.П. Тимошенко