Справа № 160/9101/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 160/9101/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року в адміністративній справі №160/9101/20 (суддя у 1 інстанції Кучма К.С.) за позовом ОСОБА_1 до Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про ухвалення додаткового судового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову від 02.12.2019 року про стягнення виконавчого збору ВП №59798316, прийняту державним виконавцем Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Семякіної Катерини Олександрівни.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00грн.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат від 01.10.2020 року у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що професійна правнича допомога, яка була надана адвокатом ОСОБА_2 за договором №15-20 від 21.05.2020р. включала в себе: надання консультацій, дослідження постановлених клієнтом завдань, вивчення правової природи спірних правовідносин, наявних доказів, дослідження чинної судової практики по спірним правовідносинам, складання адвокатських запитів з метою витребування необхідних доказів по справі; складання та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду - адвокатських запитів про витребування інформації та доказів; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду; позовної заяви; заяви про забезпечення позову; що потребувало значних професійних, інтелектуальних зусиль на досить тривалому проміжку часу. Детальне розшифрування виконаних робіт та наданих послуг міститься у акті виконаних робіт від 01.10.2020р., який є невід`ємним додатком до договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг) №15-20 від 21.05.2020р. Загалом адвокатом надано правову допомогу ОСОБА_1 на загальну суму 20000 (двадцять тисяч) гривень 00коп., в тому числі 5000 (п`ять тисяч) грн. які підлягають оплаті Клієнтом на користь Адвоката відповідно до п.4.1 Договору - як додаткова винагорода за кожне ухвалене на користь Клієнта рішення суду. Також зазначалося, що суд першої інстанції погодився із твердження позивача про протиправність дій державного виконавця відділу ДВС, однак, посилаючись на внутрішнє переконання, відмовив у задоволенні вимоги про визнання таких дій протиправними і послався на цю обставину як на достатню підставу для зменшення розміру витрат на правничу допомогу. При цьому, судом першої інстанції не було враховано та прийнято до уваги докази на які посилався скаржник на обґрунтування надання професійної правничої допомоги та не обґрунтував та не пояснив чому ці докази не повинні бути зараховані як такі, що підтверджують надання допомоги.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.05.2020 року позивачем укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом ОСОБА_2 №15-20, яким було визначено вартість години роботи адвоката 1000 грн., складання процесуального документа 500 грн./1 аркуш, участь в судовому засіданні 1 200 грн. Як видно з акту виконаних робіт від 01.10.2020 року, відповідно до договору про надання правничої допомоги від 21.05.2020 року №15-20 адвокатом ОСОБА_2 були надані наступні послуги:

- консультація правового характеру 2 години, загальна вартість 2 000 грн.;

- складання адвокатських заходів до органів ДВС чотири аркуші, загальна вартість 2000 грн.;

- складання заяви про продовження пропущеного стоку звернення п`ять аркушів, загальна вартість 2500 грн.;

- складання позовної заяви дванадцять аркушів, загальна вартість 6000 грн.;

- складання заяви про забезпечення позову п`ять аркушів, загальна вартість 2500 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

З огляду на вказані норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дана справа є незначної складності та підлягала вирішенню за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, співмірним в даному випадку є стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00грн., а не 20000,00грн., як того просить скаржник.

При цьому, колегія суддів зазначає, що визначення співмірності витрат є саме оціночною діяльністю суду.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції від 10.09.2020 року в частині відмови у задоволені позовних вимог, що як наслідок призвело і до зменшення суми витрат на правничу допомогу, проте в даному випадку скаржник має право подати апеляційну скаргу на відповідне рішення.

Враховуючи викладене підстави для скасування додаткового судового рішення відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року в адміністративній справі №160/9101/20 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року в адміністративній справі №160/9101/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва