Справа № 640/1911/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 лютого 2021 року м. Київ № 640/1911/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченко І.М. розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову у справі

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до 1. Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15), 2. Офісу Генерального прокурора (01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15)
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва до Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №13 Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора" від 24.11.2020 року;

зобов`язати уповноважену кадрову комісію, створену на підставі Наказу Генерального прокурора, призначити прокурору Київської місцевої прокуратури №1 - Збаравській Наталі Вікторівні новий час (дату) повторного проходження (складання) етапу атестації у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Одночасно, за позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просив:

заборонити Київській міській прокуратурі в особі її уповноваженого керівника видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської місцевої прокуратури №1 за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» на підставі рішення №13 Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» від 24.11.2020 року до набрання законної сили рішенням у справі.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовано незгодою з рішенням № 13 Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора" від 24.11.2020 року, яке прийнято на підставі та з порушенням Порядку проходження прокурорами атестації, що затверджений неіснуючим наказом Генерального прокурора від 03.10.2020 року № 221.

За вказаних обставин, на думку позивача, прийняття оскаржуваного рішення містить очевидні ознаки протиправності.

Поряд з цим, позивач звертає увагу, що рішення Комісії №13 від 24.11.2020 є підставою для видання наказу керівником Київської місцевої прокуратури №1 про звільнення його на підставі п.9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», що в свою чергу ускладнить виконання судового рішення (у разі задоволення позову), оскільки позивач в подальшому змушений буде подавати позов про визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування та поновлюватись на займаній посаді.

А тому, на думку позивача, є всі правові підстави для забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, в частині, що оскаржується.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 цього Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) виключено;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову, які передбачені ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України можливі лише за наявності обставин, що визначені ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вказано вище, заявник просить: заборонити Київській міській прокуратурі в особі її уповноваженого керівника видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської місцевої прокуратури №1 за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» на підставі рішення №13 Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» від 24.11.2020 року до набрання законної сили рішенням у справі.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовано існуванням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та існуванням обставин, що ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав визначених ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

У той же час, щодо доводів позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову, призведе до ускладнення виконання судового рішення (у разі задоволення позову), судом не береться до уваги, оскільки заявник матиме можливість звернутися до суду з позовною заявою про поновлення на посаді. При цьому законодавством передбачено особливий захист прав працівника у разі незаконного звільнення шляхом негайного його поновлення на посаді та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а отже відсутні підстави вважати, що у захист прав позивача у разі задоволення позовних вимог буде неможливим чи ускладненим.

Суд також звертає увагу заявника, що порушення відповідачем вимог Порядку проходження прокурорами атестації при прийнятті оскаржуваного рішення, не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову про які просить позивач, оскільки вказані факти повинно бути встановлено в ході розгляду даної справи.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд зазначає, що забезпечення позову у спосіб зазначений позивачем, є втручанням у внутрішню діяльність державного органу та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Таким чином, дослідивши заяву про забезпечення позову та долучені до неї докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявність підстав, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя І.М. Погрібніченко