Справа № 460/7959/20
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2021 року м. Рівне №460/7959/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправними відмов та зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області (далі по тексту, - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), яким просила:

визнати протиправною відмову, викладену в листі від 10.08.2020, у нарахуванні та виплаті допомоги ОСОБА_1 на поховання її чоловіка в розмірі 102157,20 грн. - двомісячної пенсії (довічного грошового утримання), яку він отримував на момент смерті;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку допомогу;

- визнати протиправною відмову, викладену в листі від 26.08.2020, у переведенні ОСОБА_1 із пенсії за вислугу років, обчисленої відповідно до Закону України "Про прокуратуру", на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, обчислену відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виходячи із 50% щомісячного довічного грошового утримання годувальника;

-зобов`язати відповідача перевести і виплатити із 26.04.2020 ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 , виходячи із 50% щомісячного довічного грошового утримання годувальника .

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 1983 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який з 2016 року перебував на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області та отримував довічне грошове утримання як суддя у відставці. Повідомлено, що у квітні 2020 року чоловік позивача помер, у зв`язку з чим в липні 2020 року позивач звернулася із заявою до відповідача про виплату допомоги на поховання померлого чоловіка, а в серпні 2020 року - із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Однак листами від 10.08.2020 та від 26.08.2020 позивачу відмовлено у виплаті вказаної допомоги на поховання та переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Зазначила, що позивач надала усі необхідні документи, а пенсія за віком, що передбачена Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що визначене у Законі України "Про судоустрій і статус суддів", на думку позивача, мають однакову правову природу, а тому підстав для зазначених відмов у відповідача не було. За таких обставин, просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 02.11.2020 позовна заява залишалася без руху (а.с.39-40).

Ухвалою суду від 23.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.45-47).

24.12.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень зазначено, що відповідно до Порядку компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у т.ч. суддів у відставці, затвердженого рішенням Ради суддів України від 16.09.2016 №62, витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням ДСА щодо місцевих судів, або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого. Вказано, що підстави для переведення позивача на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відсутні. Поряд з цим, повідомлено, що переведення позивача з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є недоцільним, оскільки розмір пенсії, яку на даний час отримує позивач, є більшим від розрахованого розміру пенсії по втраті годувальника. З огляду на наведене, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 28.01.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті справи, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04 лютого 1983 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Як свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.15).

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

27.07.2020, у зв`язку зі смертю свого чоловіка, позивач звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про виплату їй допомоги на поховання (а.с.17).

У відповідь на вказане звернення листом №7048-7036/Б-04/8-1700/20 від 10.08.2020 відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати позивачу допомоги на поховання померлого чоловіка, судді у відставці (а.с.18).

30.07.2020 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області з заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , який перебував на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (а.с.24).

26.08.2020 листом №7321-7130/Б-02/8-1700/20 у відповідь на вказану заяву, ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивача, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено призначення пенсій у зв`язку із втратою годувальника, а переведення її з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є недоцільним, оскільки розмір пенсії, яку на даний час вона отримує, є більшим від розрахованого розміру пенсії по втраті годувальника (а.с.25-26).

Вважаючи протиправними відмови відповідача у виплаті допомоги на поховання та у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч. 1 ст. 5 Закону №1058-IV).

Частинами 1 - 3 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Крім того, у солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду.

До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.

Відповідно до статті 53 Закону №1058-IV у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Таким чином, ст.53 Закону №1058-IV передбачає право особи, яка здійснила поховання пенсіонера, на отримання від органу Пенсійного фонду України допомоги на поховання в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що під вжитим у даному законі терміном "пенсіонер" слід розуміти особу, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або членів її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

При цьому, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом, а довічною пенсією (ануїтет) - пенсійна виплата за рахунок коштів, що обліковуються на накопичувальному пенсійному рахунку застрахованої особи, а у випадках, передбачених законом, - на індивідуальному пенсійному рахунку учасника недержавного пенсійного фонду, сума та порядок виплати якої визначаються в договорі страхування довічної пенсії, укладеному із страховою організацією, що сплачується особі після досягнення нею пенсійного віку, передбаченого цим Законом, або членам її сім`ї чи спадкоємцям у випадках, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону №1058-IV).

Водночас, як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 на момент смерті мав статус судді у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості (рішення від 03.06.2013 р. №3-рп/2013, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого ч.1 ст. 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016, рішення від 20 березня 2002 року у справі № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 у справі №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013).

У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, в тому числі й статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці визначено в Законі України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону №1402-VIII суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Незалежність судді забезпечується, зокрема: окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; правом судді на відставку (п. 7, 8, 11 ч.5 ст. 48 Закону №1402-VIII).

Нормами ч. 1 та 2 ст. 142 Закону №1402-VIII передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Натомість, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII).

Згідно з ч. 5 ст. 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством суддям у відставці надано особливий статус, в порівнянні з іншими особами, що отримують пенсію за нормами Закону №1058-IV, що передбачає особливий порядок його правового регулювання та матеріального забезпечення, та є гарантією конституційно встановленого принципу незалежності судді.

В ході розгляду справи судом безспірно встановлено, що ОСОБА_2 на момент смерті отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів", а не пенсію на умовах, визначених Законом №1058-IV.

В свою чергу, механізм компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, визначено Порядком компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, затвердженим рішенням Ради суддів України від 16.09.2016 №62 (далі - Порядок №62).

Пунктом 4 Розділу ІІІ Порядку №62 передбачено, що витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІІ Порядку №62 якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого, поховання може здійснюватися чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Згідно з п. 6 Розділу ІІІ Порядку для здійснення компенсації особа, яка здійснила поховання, надає заяву про компенсацію понесених витрат та доданих до неї оригіналів документів, згідно з якими було проведено оплату послуг, визначених у розділі II цього Порядку.

Компенсація здійснюється в межах бюджетних асигнувань відповідного суду (п. 7 розділу IV Порядку).

Зазначені положення кореспондуються з нормами ч.7 ст.150 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік.

При цьому, згідно з п.2 ч.3 ст.148 Закону №1402-VIII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищого спеціалізованого суду, здійснює Державна судова адміністрація України.

Іншими словами, для осіб, які здійснили поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці, які отримували щомісячне довічне грошове утримання, встановлено інші соціальні гарантії та інший порядок отримання допомоги на поховання, ніж той, що передбачений в ст. 53 Закону №1058-IV для пенсіонерів, які отримують пенсію на умовах зазначеного закону.

Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не має права на отримання від ГУ ПФУ в Рівненській області відповідно до ст. 53 Закону №1058-IV допомоги на поховання свого чоловіка ОСОБА_2 , який на момент смерті отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Відтак відмова ГУ ПФУ в Рівненській області у виплаті їй такої допомоги є обґрунтованою та правомірною.

Щодо права ОСОБА_1 на переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, суд зазначає таке.

Статтею 10 Закону №1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно з ст.1 Закону №1058-IV непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Так, умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника регламентовані статтею 36 Закону №1058-IV.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

3міст ч.1 ст. 37 Закону №1058-IV свідчить, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного непрацездатного члена сім`ї, - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється рівними частками.

Іншими словами, члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку в втратою годувальника. При цьому, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із пенсії годувальника, яку останній мав на час настання смерті.

Таким чином, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Як свідчать матеріали справи, 30.07.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Рівненській області із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як вже зазначалося судом вище, в силу положень статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, визначених Законом №1058-IV, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд враховує, що статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Разом з тим, довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства. Так, призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон України «Про судоустрій і статус суддів». При цьому, вказаним Законом чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду зазначеній в постановах від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 11.07.2019 у справі № 667/1568/16, від 15.01.2020 у справі № 592/7939/16-а та від 28.04.2020 у справі № 635/4299/17 та від 09.10.2020 у справі №592/4761/17.

Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, саме положеннями Закону №1058-IV передбачено право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Суд не заперечує що позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058-IV, однак як свідчить зміст заяви ОСОБА_1 від 30.07.2020 про призначення/перерахунок пенсії, позивач звернулася до ГУ ПФУ у Рівненській області про перехід на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Проте, вказаний Закон не регулює порядок пенсійного забезпечення членів сімей суддів і не передбачає можливості призначення пенсії по втраті годувальника.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів", діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що порушення прав позивача, про захист яких вона просила в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач виконав процесуальний обов`язок доказування своєї позиції та довів правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Враховуючи зазначене, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Правові підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м.Рівне, 33028, ) про визнання протиправними відмов та зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 02 лютого 2021 року.

Суддя Н.С. Гудима