Справа № 460/129/21
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2021 року м. Рівне №460/129/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення за №119/03.15-24 від 14.12.2020 про відмову у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника; зобов`язати відповідача перевести позивача за пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника померлого судді ОСОБА_2 , обчислену відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснювати її нарахування і виплату у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації від 19.08.2020 №124 (реєстраційний номер 865-04/20) без обмеження максимальної суми пенсійної виплати, починаючи з 09.12.2020.

Заяви по суті справи.

В обґрунтування позову зазначає, що помер її чоловік, на утриманні якого вона перебувала. Однак, на її звернення про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідач відмовив з огляду на те, що законом України «Про судоустрій і статус суддів» не визначено право та умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. ОСОБА_1 вважає таку відмову протиправною, тому має право на пенсію відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наведений вичерпний перелік осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Пенсії у зв`язку з втратою годувальника призначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а чоловік позивачки отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Тому, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29.08.2019; перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який з 30 жовтня 2010 року отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до закону України «Про судоустрій і статус суддів». ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер.

09 грудня 2020 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника.

Відповідач 14 грудня 2020 року прийняв рішення №119/03.15-24 про відмову ОСОБА_3 у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду України протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Приписами частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ст.10 Закону №1058-IV).

Як встановлено частиною першою статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV).

Зі змісту частини третьої статті 36 Закону №1058-IV слідує, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За вказаними законодавчими нормами, члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Суд зазначає, що підставою для відмови у переведенні позивачки на пенсію у зв`язку з втратою годувальника стало те, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до термінів викладених у статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010

№ 2453-VI (чинного на момент призначення довічного утримання померлому чоловіку) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно з частиною першою статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, судді, який вийшов у відставку може виплачуватися або пенсія на умовах, визначених Законом, або щомісячне довічне грошове утримання судді, в залежності від вибору останнього.

Разом з цим, системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивачки була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України в пункті 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Згідно з пунктом 3 рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Таким чином, судді, який вийшов у відставку, за його вибором може виплачуватися або пенсія, в разі досягнення відповідного віку, або щомісячне довічне грошове утримання судді. При цьому, як пенсія, так і щомісячне довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу та за своїм змістом є регулярними щомісячними грошовими виплатами, які призначаються у встановленому державою порядку як захід забезпечення належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків судді.

В даному випадку право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника стало залежним від місця роботи та посади годувальника лише на тій підставі, що годувальнику було призначено довічне грошове утримання згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яке відмовився врахувати відповідач при розрахунку.

Проте, оскільки пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті, а тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладена в рішенні від 14.12.2020, у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника з сум щомісячного грошового утримання судді у відставці, яке отримував померлий чоловік позивача на момент смерті, з підстав відсутності такої пенсії у нормах Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не може бути визнана правомірною.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за №119/03.15-24 від 14.12.2020 про відмову у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача перевести позивача за пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника померлого судді ОСОБА_2 , обчислену відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснювати її нарахування і виплату у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації від 19.08.2020 №124 (реєстраційний номер 865-04/20) без обмеження максимальної суми пенсійної виплати, починаючи з 09.12.2020, суд зазначає наступне.

Такі вимоги, на думку суду, не підлягають до задоволення, оскільки для переведення на даний вид пенсії слід встановити наявність факту непрацездатності члена сім`ї, який звертається за пенсією, факту перебування на утриманні у померлого годувальника, часові межі цих обставин та смерті годувальника, тобто відповідність позивача критеріям призначення такого виду пенсії на підставі відповідної норми статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Дані обставини не були висвітлені та досліджені у прийнятому відповідачем рішенні від 14.12.2020 №119/03.15-24.

Тому належним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо переведення ОСОБА_3 на пенсію по втраті годувальника померлого судді ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи наведене вище, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати у розмірі 454 грн. 00 коп., сплачених згідно квитанції від 05.01.2021 №0.0..1, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а. с. 8).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вулиця Короленка, 7, місто Рівне, 33028; ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за №119/03.15-24 від 14.12.2020 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву щодо переведення ОСОБА_3 на пенсію по втраті годувальника померлого судді ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника померлого судді ОСОБА_2 , обчислену відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та здійснення її нарахування і виплату у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації від 19.08.2020 №124 (реєстраційний номер 865-04/20) без обмеження максимальної суми пенсійної виплати, починаючи з 09.12.2020 - залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 (нуль) коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10 лютого 2021 року.

Суддя К.М. Недашківська