Справа № 320/9931/20
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року № 320/9931/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в призначенні їй пенсії;

-зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Київській області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 з урахуванням періодів роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996, починаючи з 03.09.2020.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є внутрішньо переміщеною особою, 03.09.2020 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком по Списку №2 відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надала всі необхідні документи.

Відповідачем надано відповідь, у якій зазначив, що період роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996 не зарахований, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою організації.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивачка працювала в Шахтоспецмонтажному управлінні тресту «Краснодонвуглебуд» з 06.09.1988 (наказ від 05.09.1988 №132 к).

З 01.09.1989 переведена майстром монтажної дільниці (наказ №148 від 19.09.1989).

Наказом від 28.12.1990 №130к переведена майстром монтажної дільниці.з 02.01.1991.

З 13.08.1991 позивачка переведена на посаду виконроба монтажної дільниці (наказ від 13.08.1991 №78-к).

Згідно наказу від 01.03.1995 № 22-к переведена на посаду майстра монтажної дільниці.

З 05.02.1996 позивачка звільнена по переводу згідно наказу від 05.02.1996 №9-к.

Відповідно до довідки ВАТ «Краснодонвуглебуд» від 10.01.2017 №1 позивачка працювала повний робочий день в Краснодонском шахтоспецмонтажном управлении треста «Краснодонуглестрой».

За період з 06.09.1988 по 31.08.1989 виконувала у вугільному виробництві роботи на шахтній поверхні, за професією, посадою виконроб гірничо-монтажної дільниці , що передбачено Списком 2, розділом 29, підрозділ б Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.

За період з 01.09.1989 по 01.01.1991 виконувала : у вугільному виробництві роботи на шахтній поверхні, за професією, посадою майстер монтажної дільниці, що передбачено Списком 2, розділом 29, підрозділ б Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.

За період з 02.01.1991 по 12.08.1991 керувала роботами на монтажній ділянці на будівництві та ремонті будівель, споруд, за професією, посадою виконроб монтажної дільниці, зайнята на роботі, де 50% працівників користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення , що передбачено Списком 2, розділом 27, підрозділом 2290000б-24441 Постановою Кабінету Міністрів СРСР 26.01.1991 №10.

За період з 13.08.1991 по 28.02.1995 керувала роботами на монтажній дільниці при будівництві та ремонті будівель, споруд, за професією, посадою майстер будівельних та монтажних робіт монтажної дільниці, що передбачено Списком 2, розділом 27, підрозділом 2290000б-23419 Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994. Підстава : накази не збережені, особові рахунки по заробітній платі за 1988-1995, форма Т2, технологічний процес виробництва, довідник ЕКТС ( копія довідки надається).

Згідно довідки про заробітну плату від 10.01.2017 №3 позивачка отримувала заробітну плату з жовтня 1988 по січень 1996. На всі виплати нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України.

Відповідно до наказу від 12.01.1996 №5-Б «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» за підсумками атестації робоче місце майстер монтажної дільниці, виконроб монтажної дільниці атестовані за умовами праці, що передбачено Списком №2, розділом 27 Постановою КМУ від 11.03.1994 №162.

Згідно довідки ВАТ «Краснодонвуглебуд» від 21.02.2017 №67 позивачка дійсно працювала з ШУ тресту «Краснодонвуглебуд» з 01.03.1995 (наказ №22-к від 01.03.1995) по 05.02.1996 (наказ №9-к від 05.02.1996) ведучим інженером ПСГ. Підстава: форма Т2, накази за 1995-1996.

Пільговий стаж позивачки по Списку №2 з 06.09.1988 по 05.02.1996 становить 7 років 05 місяців 0 днів, що є достатнім для виходу на пенсію по Списку №2.

Позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 10.09.2020 № 27 позивачці відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки (4-9), так як внесені з порушенням інструкції ведення трудових книжок, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і міністерством соціального захисту України від 29.07.1993 № 58, а саме з 06.09.1988 по 05.02.1996.

Позивачка, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (Закон № 1058-ІV).

Відповідно до п. «б» ч.1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року

Згідно ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Постанова № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, наявність уточнюючої довідки для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці не є необхідною, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стражу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядку) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Постанови № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Інформація про характер та тривалість виконуваних робіт із шкідливими і важкими умовами праці має бути підтверджена пільговою довідкою.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, з викладених слідує, що правовою підставою для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 2 та досягненні відповідного віку.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, затвердженого розпорядженням КМУ №1275 від 02.12.2015, м. Краснодон входить до цього переліку.

Трудовий стаж за періоди роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996 у ВАТ «Краснодонвуглебуд» позивачка набула у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і зазначене підприємство (інститут) також утворено відповідно до законодавства України.

Несвоєчасне, неналежне або взагалі відсутність можливості проведення перевірки не можуть позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як слідує з оскаржуваного рішення, відповідач не зараховує періоди роботи позивачки з 06.09.1988 по 05.02.1996, оскільки запис про звільнення в трудовій книжці не завірений печаткою організації

У свою чергу, позивачкою було надано відповідачу уточнюючі довідки.

Згідно ст.62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів можливе лише у випадку відсутності трудової книжки або відсутності в ній записів.

Тобто для оформлення пільгової пенсії необхідно надати до органів Пенсійного фонду трудову книжку та/або уточнюючу довідку.

Відповідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та пп.4 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідачем не здійснено жодної дії, спрямованої на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивачки.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 року №1207-VII (далі - Закон №1207-VII) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст.9 Закону №1207-VII встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Документи, видані державними органами та органами місцевого самоврядування так званої "Донецької народної республіки" «Луганської народної республіки», згідно законодавства України є недійсним та не можуть створювати правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні в справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов до такого висновку: «За наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною

владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити гр. ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 з врахуванням періодів роботи з 06.09.1988 по 05.02.1996, починаючи з 03.09.2020.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.