Справа № 420/1636/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1636/21
УХВАЛА

10 лютого 2021 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, в якій позивач просить:

поновити процесуальні строки на подачу даного позову, визнаючи поважними причини їх пропущення у зв`язку з пандемією коронавірусу, враховуючи вік позивача понад 60 років з зобов`язанням знаходитись на самоізоляції, а також обставину обраної системності ДБР у відмові розгляду уточнюючих заяв до заяви від 23.09.2019 р.;

визнати бездіяльність Державного бюро розслідувань протиправною та зобов`язати вчинити певні дії, а саме передати заяву від 23.09.2019 р., що надійшла на ел.адресу , уповноваженій особі на виконання нею норм кримінально-процесуального законодавства не розслідування за заявою про скоєний злочин.

Відповідно до п.п. 3, 6 ч. 1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Поряд з цим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

У ході ознайомлення із позовною заявою та доданими до неї документами судом встановлено, що позовні вимоги ґрунтуються на переконанні позивача у протиправності бездіяльності відповідача щодо не розгляду у встановленому законом порядку її заяви від 23.09.2019р. про кримінальне правопорушення.

Згідно приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», якою визначено, що у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також надання відомостей з нього визначено Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 №139, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.05.2016 за №680/28810 (далі - Положення №139).

Відповідно до пункту 8 розділу 1 Положення №139, реєстраторами Реєстру є: прокурори, у тому числі керівники прокуратур; керівники органів досудового розслідування; слідчі органів прокуратури, поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро), уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Частинами 1, 2 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, у свою чергу, регламентовано главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Зокрема, частиною 1 статті 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до частини 2 статті 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статтей 314-316 цього Кодексу.

Отже, оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури до суду має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, і не може бути предметом оскарження у порядку, визначеному КАС України.

У позовній заяві позивач зазначає, що орган державної влади Державне бюро розслідувань, уповноважений розслідувати кримінальні правопорушення щодо скоєних злочинів прокурорами, слідчими, отримуючи заяви про вбивство її сина, знищення зібраних доказів під час слідства процесуальним керівником і слідчим, не розглядає ці заяви у встановленому законом порядку. 23.09.2019 р. позивач звернулась до ДБР із заявою про кримінальне правопорушення, проте її не розглянуто у встановленому порядку.

Враховуючи зміст норм Закону України «Про Державне бюро розслідувань», КПК України, Закону України «Про звернення громадян», суддя дійшов висновку, що суб`єктний склад у цій справі свідчить про те, що такий спір має ознаки публічно-правового, проте враховуючи предмет та підстави позову (звернення позивача до суду обумовлено поданням позивачем заяви про кримінальне правопорушення та листа Державного бюро розслідувань), є підстави вважати, що права і обов`язки учасників справи у спірних правовідносинах визначені кримінальним процесуальним законом та в межах даного спору є потреба досліджувати правовідносини, врегульовані кримінальним процесуальним законом.

При вирішення питання про відкриття провадження у даній справі суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 р. у справі №640/17296/19, Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі 13.10.2020 р. у справі №640/17296/19.

Таким чином, враховуючи зазначене, оскільки позовна заява підсудна місцевим загальним судам та має розглядатися у межах кримінального судочинства, у відкритті провадження в даній справі необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Закріплене у вказаній нормі «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v.United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France, заява № 88/1991/340/413).

У п. 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі "Занд проти Австрії" від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) 2. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Разом з тим, на виконання вимог ч. 6 ст. 170 КАС України, суд роз`яснює заявнику, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №420/1636/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України, та може бути оскаржена у відповідності до ст. 295, 297 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Суддя: Г.П. Самойлюк