Справа № 804/1538/16
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 804/1538/16

адміністративне провадження № К/9901/43113/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Бучик А.Ю.,

суддів Мороз Л.Л., Рибачук А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року (головуючий суддя Захарчук - Борисенко Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року (колегія суддів: Баранник Н.П., Дурасова Ю.В., Щербак А.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: скасувати рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області «Про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт» №26-СК від 02.03.2016; скасувати наказ Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» №26-Н від 02.03.2016; скасувати рішення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області «Про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації» №27-СК від 02.03.2016; скасувати наказ Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області «Про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації» №27-Н від 02.03.2016; зобов`язати Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області поновити реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 16.07.2015 № ДП 75, замовник ОСОБА_1 на об`єкті «Реконструкція будівлі підприємства торгівлі за адресою: АДРЕСА_1»; зобов`язати Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області поновити реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31.07.2015 № ДП 94, замовник ОСОБА_1 на об`єкті «Реконструкція будівлі підприємства торгівлі за адресою: АДРЕСА_1»; стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3307,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на той факт, що об`єкт «Реконструкція будівлі підприємства торгівлі: АДРЕСА_1 » не може вважатись самочинно збудованим, оскільки його будівництво здійснювалось ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка використовується для будівництва на підставі договору оренди землі № 2654 від 22.11.2011, який зареєстровано в управлінні Держкомзему у м. Дніпропетровську, Дніпропетровської області за № 00454 від 22 березня 2012 року із кадастровим номером земельної ділянки :01:520:0243. З огляду на викладене, позивач вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з указаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що спірні рішення прийняті відповідачем у порушення норм Закону, однак судами вказані факти було проігноровано. Крім того вказував, що відповідач за місцем проведення перевірки не виїздив, що дає підстави вважати, що така перевірка взагалі не проводилась.

У запереченнях на касаційну скаргу третя особа ОСОБА_2 вказав, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, відтак просив у задоволенні касаційної скарги відмовити. Також звертав увагу на той факт, що на час звернення до суду з касаційною скаргою, ОСОБА_1 вже не був ні користувачем, ні власником згаданої вище будівлі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.03.2016 головним інспектором будівельного нагляду Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області були прийняті рішення № 26-СК, якими, відповідно, скасовано реєстрацію декларації 16.07.2015 № ДП 75 про початок виконання будівельних робіт від на об`єкті "Реконструкція будівлі підприємства торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_1 " та реєстрацію декларації 31.07.2015 № ДП 94 про готовність цього ж об`єкта до експлуатації.

На підставі цих рішень директором Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області були прийняті накази № 26-Н від 02.03.2016 та 27-Н від 02.03.2016, якими визнано скасованими реєстрацію вказаних вище декларацій.

Прийняттю рішень та наказів передувало звернення громадянина ОСОБА_2 стосовно численних порушень під час будівництва нерухомого об`єкта - будівлі підприємства торгівлі на АДРЕСА_1 та перевірка фактів, викладених у зверненні, за результатами якої було складено акт від 22.02.2016. Перевіркою було встановлено, що Інспекцією 24.04.2014 скасовані реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою АДРЕСА_1 , так як були підстави вважати цю будівлю об`єктом самочинного будівництва.

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправними, звернувся до суду з позовом про їх скасування та зобов`язання поновити попередньо скасовану реєстрацію декларацій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодилась колегія суддів апеляційного суду, зазначив, що об`єкт «Реконструкція будівлі підприємства торгівлі, АДРЕСА_1 » збудований самочинно на земельній ділянці, що було також установлено в судовому порядку, відтак зареєстровані за ОСОБА_1 декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність цього об`єкту до експлуатації підлягають скасуванню.

Дослідивши спірні правовідносини, суд касаційної інстанції зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з преамбулою до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VІ (далі - Закон № 3038-VІ), цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з положеннями частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 553) визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 553, позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати п`яти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язана пред`явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.

Пунктом 16 Порядку № 553 передбачено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

При цьому, пунктом 9 указаного порядку передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів внутрішніх справ. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб`єкта містобудування.

Так, як установлено судами попередніх інстанцій, винесенню спірних рішень передувало звернення гр. ОСОБА_2 стосовно численних порушень під час будівництва нерухомого об`єкта - будівлі підприємства торгівлі на АДРЕСА_1 .

На підставі звернення гр. ОСОБА_2 відповідачем перевірялись факти, викладені у зверненні, за результатами чого складено акт від 22.02.2016.

Перевіркою встановлено, що Інспекцією 24.04.2014 скасовані реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою АДРЕСА_1 , так як були підстави вважати цю будівлю об`єктом самочинного будівництва.

Однак, як убачається з касаційної скарги, ОСОБА_1 заперечував факт проведення відповідачем перевірки, так як за місцезнаходженням об`єкту перевірки посадові особи не виїздили, однак відповідач при винесенні спірних рішень, посилався саме на факт проведення перевірки за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, судом першої інстанції, в оскаржуваному рішенні, яке залишено без змін колегією суддів апеляційного суду вказано про те, що відповідачем обґрунтовано та законно прийнято оскаржувані рішення та накази, адже ним було виявлено факт недостовірності даних, наведених у зареєстрованих за ОСОБА_1 деклараціях, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.

Таким чином, фактично, суди прийшли до висновку про можливість винесення відповідачем спірних рішень без проведення позапланової перевірки.

Як наслідок, випливає той факт, що спірні рішення можуть бути прийняті на підставі звернення гр. ОСОБА_2 .

Проте, в рішенні Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №817/1421/16 вже зверталась увага на те, що інформація, отримана від правоохоронних органів чи суб`єктів містобудування, не є формою державного архітектурно - будівельного контролю, а тому не може бути підставою для прийняття рішення про скасування реєстрації декларацій.

При цьому, колегія суддів не вбачає перешкод для поширення указаної позиції відносно інформації, наданої, зокрема, фізичною особою.

З наведеного слідує, що судами попередніх інстанції належним чином не досліджено обставини, що передували винесенню спірних рішень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами.

Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Аналогічна правова позиція вже висловлювалась Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2020 року у справі №296/1634/17, від 19 серпня 2020 року у справі №264/5989/16-а, від 20 липня 2020 року у справі №808/7626/15.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення судів попередніх інстанцій з направленням справи до суду першої інстанції для встановлення наведених вище обставин.

Керуючись ст.ст. 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: Л. Л. Мороз

А. І. Рибачук