Справа № 300/1866/20
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" лютого 2021 р. справа № 300/1866/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
секретаря судового засідання Ткачук О.П.,
представниці відповідачів Журавльової Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Офісу Генерального прокурора,
Івано-Франківської обласної прокуратури,
про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії №1, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, також ОСОБА_1 ) 30.07.2020 звернувся в суд з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора (надалі, також відповідач 1), Івано-Франківської обласної прокуратури (надалі, також відповідач 2), прокурора Івано-Франківської області Фреїшина Юрія Михайловича (надалі, також відповідач 3), про:
- визнання протиправним з моменту прийняття і скасування рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №298 від 10.04.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки»;
- визнання протиправним з моменту прийняття і скасування наказу прокурора Івано-Франківської області №282к від 28.04.2020, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», з 30.04.2020;
- поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області або на рівнозначній посаді в регіональній прокуратурі Івано-Франківської області чи обласній прокуратурі Івано-Франківської області з 30.04.2020;
- стягнення з прокуратури Івано-Франківської області або з обласної прокуратури Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, починаючи з 30.04.2020 по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами допущено протиправне позбавлення ОСОБА_1 можливості належним чином пройти атестацію, шляхом складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, оскільки після початку проходження тестування, на виділеній позивачу електронно-обчислювальній техніці систематично виникали технічні несправності, а саме: проходила послідовна, самостійна активація системою відповідей на питання без обрання позивачем відповіді, що супроводжувалось самовільними рухами курсора комп`ютерної миші, пропуском системою питань з переходом до наступних тестових завдань тощо. В результаті бездіяльності щодо фіксування звернення ОСОБА_1 до представника робочої групи та усунення технічних неполадок останнього позбавлено можливості вчасно пройти усі тестові запитання. На письмове прохання позивача призначити новий час (дату) складання іспиту, відповідачем 1 відповіді не надано, натомість, протиправно прийнято рішення про неуспішне проходження атестації та винесено наказ про звільнення із займаної посади. Разом з цим, позивач переконаний, що атестація проведена не у визначений законодавством спосіб, без дотримання анонімної форми тестування та із залученням для фіксування процесу атестації не уповноважених на це осіб.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених у позові недоліків (том І, а.с.197-201).
ОСОБА_1 у межах встановленого строку виявлені судом недоліки усунув, відтак ухвалою суду 11.08.2020 відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилам загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 10.09.2020 о 10:00 год (том I, а.с.204-208).
Від прокуратури Івано-Франківської області судом 31.08.2020 отримано відзив на позовну заяву за №05/2-312вих-20 від 27.08.2020 (том I, а.с.229-240), у якому представник відповідача 2 із вимогами ОСОБА_1 не погодився, зокрема, вказав що за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою встановлення загальних здібностей та навичок, позивачем набрано 85 балів, тобто менше прохідного балу (93) для успішного складання іспиту, у зв`язку із чим, кадровою комісією №1 на підставі пунктів 13, 16, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пункту 6 розділу І, пункту 6 розділу III Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 03.10.2019 №221, прийнято оскаржене рішення за №298 від 10.04.2020 про неуспішне проходження позивачем атестації.
Щодо безпосереднього проходження тестування, представник зауважив, що позивач ініціював питання перегляду результатів тестування перед комісією, однак у задоволенні такої заяви, відповідно до протоколу першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, - відмовлено, оскільки встановлено, що згідно з даними системи тестування та відомостей про його результати, тестування з боку позивача завершено, під час тестування жодних відповідних актів про технічні несправності не складено. Також, представник заперечив доводи представника позивача з приводу неконституційності положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та доводи стосовно недотримання відповідачем 2 вимог анонімності при проходженні тестування; вказав на законність, обґрунтованість наказу прокурора Івано-Франківської області про звільнення ОСОБА_1 та безпідставність вимог позивача про поновлення його на раніше займаній посаді.
У підготовчому судовому засіданні 10.09.2020 судом задоволено клопотання позивача та відкладено судове засідання на 30.09.2020 о 10:00 год (том І, а.с.249-250).
Від ОСОБА_1 15.09.2020 судом отримано відповідь на відзив прокуратури Івано-Франківської області №05/2-312вих-20 від 27.08.2020 (том ІІ, а.с.1-17), у якому зазначено про неспростування відповідачем доводів позивача про незаконність оскаржених рішень, про відсутність правових підстав діяльності кадрових комісії та протиправність дій Генерального прокурора щодо проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур. Разом з цим, ОСОБА_1 наголосив про неправомірність дій відповідачів та кадрової комісії в частині звільнення його з посади прокурора та органів прокуратури саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», з огляду на відсутність факту ліквідації чи реорганізації органів прокуратури та скорочення кількості прокурорів. З посиланням на норми Конституції України та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повторно вказав на обґрунтованість заявлених ним вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
Зважаючи на викладені обставини та доводи, представник Офісу Генерального прокурора просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Івано-Франківською обласною прокуратурою 28.09.2020 подано до суду заперечення на відповідь на відзив від 24.09.2020 за №15-18вих-20 (том ІІ, а.с.167-172), у якому представник відповідача 2 із доводами та висновками ОСОБА_1 у відзиві на позов не погодився, повторно вказав на безпідставність заявлених позивачем вимог, на правомірність проведення другого етапу атестації, обґрунтованість звільнення прокурора з посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №113-ІХ за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором. Заперечив факт систематичних технічних збоїв під час проходження позивачем тесту на загальні здібності та навички, а також, не погодився із твердженнями ОСОБА_1 щодо порушення анонімності під час атестації та нерівності умов проходження атестації у порівнянні з працівниками Генеральної прокуратури України, оскільки конкуренція між прокурорами даних ланок взагалі відсутня.
Під час проведення підготовчого судового засідання судом також протокольно ухвалено поновити строки для подання відповідачами відзивів на позов та з огляду на відсутність заперечень учасників справи, продовжено строк підготовчого провадження не більше як на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 21.10.2020 о 10:00 год (том IІ, а.с.184-185).
Під час проведення підготовчого судового засідання 21.10.2020 позивачем подано заяву про виклик та допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також, клопотання про призначення судової технічної експертизи документів (том ІІ, а.с.221-227). У судовому засіданні протокольною ухвалою суду клопотання ОСОБА_1 про проведення судової технічної експертизи залишено судом без задоволення, а заяву про виклик свідків ухвалено долучити до матеріалів справи і розглянути на стадії розгляду справи по суті. З огляду на те, що усі необхідні процесуальні дії в підготовчому провадженні виконані, беручи до уваги висловлену учасниками справи згоду на призначення справи до розгляду по суті, 21.10.2020 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу №300/1866/20 до судового розгляду по суті на 03.11.2020 о 10:00 год (том ІІ а.с.228-230, 232-235).
На адресу суду 02.11.2020 від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 03.11.2020 о 10:00 год, яку судом задоволено, розгляд справи відкладено на 23.11.2020 о 10:00 год (том ІІ, а.с.240-242).
Відповідно до змісту довідки секретаря судового засідання Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 (том ІІІ, а.с.1), судовий розгляд справи 23.11.2020 о 10:00 год не відбувся, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 14.12.2020 о 10:00 год, про що учасників справи повідомлено завчасно та належним чином (том ІІІ, а.с.2-4).
У зв`язку із аварійним припиненням електропостачання в Івано-Франківському окружному адміністративному суді, судове засідання 14.12.2020, яке розпочалось о 10:00 год перервано, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання від 14.12.2020 (том ІІІ, а.с.12). Наступне судове засідання призначено на 11.01.2021 о 10:00 год.
У судовому засіданні 11.01.2021, у зв`язку із задоволенням судом клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків та з огляду на витребування у представника відповідачів додаткових письмових доказів, оголошено перерву у розгляді справи до 25.01.2021, 10:00 год (том ІІІ, а.с.23-25).
Судом 25.01.2021 у судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_2 , який проходив тестування на загальні здібності та навички 04.03.2020 у групі разом із позивачем. Так, свідок пояснив суду, що на відміну від прокурорів Генеральної прокуратури, прокурори регіональних прокуратур проходили обидва етапи тестування в один день; комп`ютер, за допомогою якого свідок проходив анонімне тестування неодноразово зависав, курсор мишки хаотично рухався по екрану, а перехід до кожного наступного запитання тесту здійснювався із затримкою. Свідок зазначив, що про необхідність складення актів у випадку будь-яких зауважень під час проходження тестування прокурорів ніхто не повідомляв, натомість, працівники робочої групи пропонували продовжувати тестування та писати відповідні заяви із зауваженнями уже після складення тесту.
У судовому засіданні 01.02.2021 позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зокрема, в судових дебатах узагальнив те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX не передбачено проходження тестування з метою перевірки загальних здібностей та навичок; вказав на неоднаковий підхід до порядку проведення тестування прокурорів Генеральної прокуратури та прокурорів регіональних, місцевих прокуратур, оскільки останні проходили два етапи атестації в один день; зважаючи на неполадки комп`ютерної техніки, що також підтверджується складеним 04.03.2020 під час проходження тестування актом щодо одного з прокурорів, ОСОБА_1 був позбавлений можливості дати відповідь на усі запитання тесту, про що він неодноразово повідомляв членів робочої групи шляхом підіймання руки та звернення зі скаргою (заявою) безпосередньо після закінчення тестування. При цьому, позивач наголосив, що складення акту про переривання тестування не передбачено жодним нормативно-правовим актом. Додатково ОСОБА_1 зазначив, що відсутність згенерованих системою питань та наданих ним відповідей позбавляють можливості перевірити правильність набраних позивачем балів, зазначених у відомості за результатом проходження тестування; звернув увагу на те, що подану ним заяву про призначення дати та часу повторного проходження першого етапу тестування розглянуто кадровою комісією 13.04.2020, тобто після прийняття оскарженого рішення про неуспішне проходження прокурором атестації, а також вказав на безпідставність і необґрунтованість відмови Третьої кадрової комісії у задоволенні такої заяви позивача, на відсутність належної мотивації оскарженого рішення кадрової комісії та незаконність підстав звільнення, зазначених у наказі.
З урахуванням наведеного, а також, зважаючи на доводи, викладені у поданих заявах по суті спору, ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити у повному обсязі.
У свою чергу, представниця відповідачів із висновками та вимогами позивача не погодилась, вказала на їх безпідставність та необґрунтованість. Серед іншого, зауважила, що відповідачі діяли у відповідності до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX та наказу Генерального прокурора «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації» від 03.10.2019 №221; вказала на можливість проведення інших етапів атестації, на відміну від тих, що затверджені Наказом Генпрокурора, на набрання позивачем недостатньої кількості балів для допущення його до наступного етапу атестації, на обґрунтованість рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ОСОБА_1 першого етапу тестування, на відсутність будь-яких зауважень у відомості про результати тесту, на відсутність складеного акту про технічні збої та звернула увагу суду на наявний в матеріалах справи лист ТОВ «Сайметрікс-Україна». Свідчення ОСОБА_2 представниця відповідача оцінює критично, стверджує про дотримання анонімності під час проведення усіх етапів тестування та заперечує твердження ОСОБА_1 щодо нерівності умов проведення атестації прокурорів Генеральної та регіональних прокуратур. З урахуванням наведеного, просила у задоволенні вимог позивача відмовити.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог КАС України справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши позиції сторін, покази свідка, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзиви на позов, відповіді на відзиви, заперечення, письмові пояснення та докази, наявні в матеріалах даної адміністративної справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , починаючи з 15.07.1993 по 30.04.2020 проходив службу в органах прокуратури, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями сторінок трудової книжки позивача (том І, а.с.68-73).
Згідно з матеріалами справи, 04.03.2020, під час другого етапу атестації, за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, позивач набрав 85 балів (том І. а.с.143).
З метою допуску ОСОБА_1 до повторного проходження тестування, позивач 04.03.2020 подав голові Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Яковлєву А.А. заяву, у якій зазначив про те, що під час тестування на загальні здібності, комп`ютер неодноразово здійснював збої в роботі (зависав), що призвело до невикористання всього відведеного часу для проходження тестування (том І, а.с.144 та зворотна сторона).
Відповідно до змісту протоколу №9 засідання Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 13.04.2020 (том ІІ, а.с.112-115), в результаті розгляду заяв прокурорів, в тому числі і ОСОБА_1 , комісією встановлено, що згідно з даними системи тестування та відомостей про його результати, тестування з боку заявників, зокрема і позивача, було завершено, під час проведення тестування відповідні акти не складалися. Жодних заяв щодо стану здоров`я з метою перенесення дати іспиту прокурорами не надано. Відтак, зважаючи на те, що ОСОБА_1 фактично використано своє право на проходження відповідного етапу атестації, підстав для повторного проходження прокурором етапу тестування комісія не вбачала.
Відповідно до пунктів 13, 16, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» пункту 6 розділу І, пункту 6 розділу III Порядку проходження прокурорами атестації, рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації Першою кадровою комісією ухвалено 10.04.2020 за №298 (том І, а.с.75).
Керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», пунктом 3, підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказом прокуратури Івано-Франківської області від 28.04.2020 №282к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області та з органів прокуратури, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.04.2020 (підстава: рішення кадрової комісії №298 від 10.04.2020) (том І, а.с.74).
Незгода позивача з вищевказаним рішенням Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур та наказом прокуратури Івано-Франківської області стали підставою для його звернення до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, при вирішенні справи по суті суд виходить з таких підстав та мотивів.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ (надалі, також Закон №113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, набрав чинності 25 вересня 2019 року.
Згідно з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VІІ.
За приписами пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Як встановлено у пунктах 10-14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Предметом атестації є оцінка:
- професійної компетентності прокурора;
- професійної етики та доброчесності прокурора.
Атестація прокурорів включає такі етапи:
- складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;
- проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.
Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
За результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором (пункт 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ).
Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється (пункт 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ).
Пунктом дев`ятим розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
Наказом Генерального прокурора 03 жовтня 2019 року №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (надалі, також Порядок №221).
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур.
Пунктом 6 розділу І вказаного Порядку встановлено, що атестація включає такі етапи:
- складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
- складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
- проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Пунктами 7-9 розділу І Порядку №221 передбачено, що повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Додатком №3 до Протоколу №1 засідання Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20 лютого 2020 року затверджено форму Акта про дострокове завершення тестування з незалежних від членів комісії та прокурора причин (том II а.с.150-152).
За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:
- рішення про успішне проходження прокурором атестації;
- рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.
Відповідно до пункту 11 розділу І Порядку №221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.
Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.
Інші питання, пов`язані із проведенням атестації прокурорів, врегульовані розділом V Порядку. Так, пунктами 1, 2 цього розділу передбачено, що уповноваженими суб`єктами з питань забезпечення організаційної підготовки до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації є члени комісії та робоча група відповідної кадрової комісії. У разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.
Згідно із пунктами 3-6, у разі істотного порушення прокурором порядку проведення атестації (наприклад, використання під час тестування сторонніх джерел інформації, мобільного зв`язку, власних технічних приладів; спілкування з іншими прокурорами під час тестування; залишення приміщення під час проходження іспиту, співбесіди; публічного прояву грубої неповаги до членів кадрової комісії чи членів робочої групи; перевищення встановленого часу для виконання практичного завдання; спроба фотографування або винесення матеріалів практичного завдання за межі приміщення, у якому проходить атестація, тощо) такий прокурор припиняє участь в атестації, а кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження таким прокурором атестації. У такому випадку у протоколі засідання вказується, яке саме порушення здійснив прокурор.
Прокурор, включений до оприлюдненого в установленому порядку графіка складання іспиту (графіка складання іспитів), продовжує проходити атестацію до ухвалення кадровою комісією рішення про успішне або неуспішне проходження ним атестації, незалежно від призначення (переведення) в інший орган прокуратури.
Кадрові комісії за результатами атестації регулярно подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
Рішення кадрових комісій, протоколи засідань, матеріали атестації прокурорів зберігаються в органі прокуратури, при якому функціонує відповідна кадрова комісія.

Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної*) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII. Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної*) прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 1 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора за №233 від 17.10.2019 (надалі, також Порядок №233), кадрові комісії забезпечують:

- проведення атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів та слідчих Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур;

- здійснення добору на посади прокурорів;

- розгляд дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Під час своєї діяльності комісії здійснюють повноваження, визначені Законом №1697- VII, розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», цим Порядком та іншими нормативними актами (пункт 2 Порядку №233).

Склад комісії затверджує Генеральний прокурор, який визначає її голову та секретаря (пункт 4 Порядку №233).

За приписами пункту 12 цього ж Порядку, рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюються її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Рішення і протоколи комісії підписуються всіма присутніми членами комісії. У разі відмови члена комісії підписати рішення або протокол, у такому рішенні або протоколі робиться відповідна відмітка (пункт 13 Порядку №233).

Організаційний і технічний супровід роботи комісії, підготовку проектів її документів, забезпечення фіксації засідань комісії за допомогою технічних засобів, своєчасне розміщення комісією інформації на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора, чи офіційному веб-сайті відповідної обласної (регіональної) прокуратури тощо може здійснювати робоча група, яка формується у кількісному складі залежно від потреби. Кількісний і персональний склад робочої групи визначаються Генеральним прокурором із числа працівників кадрових підрозділів органів прокуратури, а також осіб, які не є працівниками органів прокуратури (за їх згодою). Організація діяльності робочої групи визначається головою комісії.

Членам робочої групи надається доступ до матеріалів атестації, що формуються відповідно до Порядку проходження прокурорами атестації, для їх обробки та підготовки до розгляду членами комісії (пункт 16 Порядку № 233).

Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора від 07.02.2020 року № 77 утворено першу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур (том ІІ, а.с.153-154).

Надалі, наказом Генерального прокурора від 06.03.2020 №136, зокрема, до наказу № 77 внесено зміни: виключено зі складу першої кадрової комісії ОСОБА_4 та включено ОСОБА_5 , якого визначено головою комісії; утворено робочу групу першої кадрової комісії у новому складі (том ІІ, а.с.155).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 , серед іншого, вказує на ухвалення оскарженого рішення про неуспішне проходження ним атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки за головуванням не уповноваженої службової особи, оскільки ОСОБА_5 , визначений головою комісії наказом Генерального прокурора від 06.03.2020 №136, участі у засіданні кадрової комісії не приймав.

Надаючи оцінку таким доводам, суд зазначає, що пунктом 5 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора №233 від 17.10.2019 передбачено, що у разі відсутності голови комісії його обов`язки виконує член комісії (крім секретаря комісії та членів комісії, делегованих міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями), обраний більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії, про що відзначається у протоколі засідання.

Протоколом засідання Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02.04.2020 № 6/1, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 з органів прокуратури, виконання обов`язків голови комісії покладено на ОСОБА_6 (том ІІ, а.с.156-157).

Таким чином, ОСОБА_6 призначений виконувачем обов`язків голови комісії відповідно до вимог Порядку №233, а тому рішення Першої кадрової комісії №298 від 10.04.2020 ухвалено уповноваженим складом комісії.

Однією з підстав для звернення позивача із заявою про повторне проходження тестування та оскарження рішення кадрової комісії і наказу про звільнення слугувало те, що при складанні ОСОБА_1 іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної програми на загальні здібності, на виділеній останньому електронно-обчислювальній техніці систематично виникали технічні несправності, «зависання» програмного забезпечення, а саме: проходила послідовна самостійна (без участі позивача) активація системою відповідей на питання без натискання ним «іконки» на екрані «Відповісти», самовільні рухи курсора миші, самостійний пропуск системою питань з переходом до наступних тестових питань тощо.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що із врахуванням попереднього інструктажу, він підняв руку та проінформував представника робочої групи, який спостерігав за порядком проходження тестування про неналежну роботу техніки і програмного забезпечення, про фактичну неможливість проходження тестування. Згідно тверджень позивача, вказану технічну проблему член робочої групи підтвердив, однак факт звернення ОСОБА_1 та несправності техніки та/або програмного забезпечення членами робочої групи зафіксовано не було. Надалі позивач, слідуючи рекомендаціям членів робочої групи, намагався продовжувати проходження іспиту, проте внаслідок незадовільної повільної роботи системи, самостійної активації системою відповідей на питання, або пропуску питань системою самостійно, пройти всі тестові питання ОСОБА_1 був позбавлений можливості з технічних причин, що не залежали від нього, в результаті чого за перший вербальний блок іспиту отримав 87 балів. Аналогічні збої в роботі комп`ютерної техніки продовжувались і при проходженні ним абстрактно-логічного блоку іспиту, по спливу часу проведення якого системою констатовано набрання 82 балів.

Усне звернення позивача до членів робочої групи зі скаргами на неналежну роботу комп`ютерної техніки, що перешкоджало проходженню позивачем тестів, підтверджено свідком ОСОБА_2 , який проходив тестування паралельно із ОСОБА_1 .

Надалі, після закінчення тестування, того ж дня позивач подав до кадрової комісії №1 заяву, у якій детально описав збої в роботі комп`ютера, просив допустити його до повторної здачі тестів (том II, а.с.85-86).

Як уже зазначалось судом, відповідно до пункту 2 розділу V Порядку №221, у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.

Згідно з пунктом 7 розділу І Порядку №221 якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Відповідно до протоколу №9 засідання Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 13.04.2020 (том ІІ, а.с.112-115), комісією розглянуто заяви прокурорів щодо повторного проходження тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, в тому числі і заяву ОСОБА_1 , та вирішено відмовити у задоволенні поданих заяв, з огляду виключно на відсутність складених під час тестування актів, завчасно поданих прокурорами заяв щодо їх стану здоров`я, що свідчить про фактичне використання прокурорами свого права на проходження іспиту.

В контексті викладеного, суд зазначає, що ні Порядком №221, ні жодним іншим нормативно-правовим актом не передбачено складання відповідних актів технічних збоїв під час виконання іспиту, на які посилається Перша кадрова комісія у своїх протоколах, не визначено їх форму та не встановлено порядку перевірки інформації, яка в них відображена. Посилання представників відповідачів на те, що Першою кадровою комісією на виконання вимог пункту 7 розділу І Порядку №221, 20.02.2020 затверджено форму акту про дострокове завершення тестування з незалежних від членів комісії та прокурора причин суд оцінює критично, оскільки, по-перше, доказів законодавчого затвердження форми такого акту матеріали справи не містять, по-друге, аналіз назви акту, на затвердження якого посилається у протоколі від 13.04.2020 Перша кадрова комісія свідчить про те, що такий акт не може бути складений у випадку необхідності фіксації технічних збоїв програм без дострокового завершення тестування з об`єктивних причин.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Першою кадровою комісією рішення про неуспішне проходження позивачем атестації за результатом складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності, у зв`язку із набранням останнім 85 балів, що є недостатнім для успішного складення іспиту та не дозволяє допустити ОСОБА_1 до етапу проходження співбесіди, ухвалено 10 квітня 2020 року за №298, тобто за три дні до розгляду цією ж кадровою комісією заяви прокурора про допуск до повторної здачі тесту.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу на те, що відповідно до абзацу 3 пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 №233, рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Однак, оскаржене рішення кадрової комісії такій вимозі не відповідає, оскільки таке прийнято без надання належної оцінки обставинам, викладеним у поданій позивачем 04.03.2020 заяві та не містить ні мотивів, ні обставин, що слугували підставою для прийняття рішення.

Імперативні приписи Положення вимагають ухвалення Комісією саме мотивованого рішення. Відсутність мотивів у такому рішенні є нормативно визначеною підставою для його оскарження і наступного скасування.

Разом з тим, в рішенні кадрової комісії, що слугувало підставою для прийняття спірного наказу, наведений лише перелік засобів встановлення відповідності прокурора займаній посаді - результати тестування, а також вказані бали позивача, проте відсутні мотиви для прийняття рішення щодо кожного з вказаних критеріїв та аргументи комісії виставлення саме такої кількості балів.

Аналізуючи рішення кадрової комісії суд враховує, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Категорія «внутрішнє переконання» по суті виражає психологічно-суб`єктивну впевненість особи у відповідності власної оцінки об`єктивно існуючим обставинам чи фактам. Але для того, щоб бути належним, внутрішнє переконання повинно відповідати певним вимогам, а саме: виходити з усебічного, повного та об`єктивного розгляду усіх матеріалів, результатів тестів; ґрунтуватися на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, при цьому кожний доказ повинен бути перевіреним, проаналізованим й оціненим як окремо, так і в сукупності з іншими.

Про дотримання членами кадрової комісії означеної процедури свідчитиме належна мотивація рішення: встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених питань; посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура оцінювання; норми права, що застосовані, і ті, що не застосовані, з викладенням мотивів їх незастосування.

І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень не дає змоги встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (надалі, також ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган державної влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінеен проти Фінляндії» №3780001/97).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що у рішенні, прийнятому Першою кадровою комісією за результатами атестації обов`язковою є наявність висновку про те, за яким саме критерієм прокурор не відповідає займаній посаді.

Водночас, з пояснень представника відповідачів судом встановлено, що матеріали (документи та інші носії інформації) атестації прокурорів на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки не збереглись. Тому, суд звертає увагу на те, що сама лише відомість про результати тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 є неналежним, недостовірним та недостатнім доказом в розумінні статей 73-76 КАС України, оскільки за відсутності змісту тестів (питання, відповіді, визначення, яка з відповідей є правильною, критеріїв оцінки), такі не підтверджують заявлені заперечення суб`єкта владних повноважень та інші обставини, що мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення та не можуть прийматись судом до уваги.

Отже, посилання у оскарженому рішенні Першої кадрової комісії лише на кількість виставлених за результатами кваліфікаційного оцінювання балів, зважаючи на необґрунтовану бездіяльність щодо своєчасного та належного розгляду заяви позивача від 04.03.2020, не дають змоги встановити, за яким конкретно критерієм позивач не відповідає займаній посаді, жодним чином не дозволяє встановити дійсних підстав, з яких виходила кадрова комісія під час ухвалення такого рішення, і мотивів його прийняття.

Представниця відповідачів наголошувала, що ОСОБА_1 у відомості про результати тестування, в якій зафіксовано дані щодо проходження ним другого етапу атестації, будь-яких зауважень щодо процедури та порядку складання у графі «примітки» не вказав, чим підтвердив їх відсутність.

Однак, таку позицію суд вважає помилковою, оскільки за природою свого призначення відомість є документом ознайомчого (інформативного) характеру і відсутність у ній зауважень щодо процедури проведення атестації не може бути єдиним свідченням відсутності таких зауважень у прокурора взагалі. Пунктом 2 розділу V Порядку №221 визначено, що у разі наявності зауважень щодо процедури атестації прокурор звертається до голови або секретаря комісії, а не вказує їх у відомості чи іншому документі і таким правом ОСОБА_1 скористався, що описано судом вище.

Зважаючи на те, що результати тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки перебували поза межами будь-якого контролю з боку суду, а позивач, будучи респондентом при тестуванні, за наслідками його проведення, не отримав будь-якої інформації щодо правильних та неправильних відповідей, окрім загальних балів, прийняття Першою кадровою комісією оскарженого рішення про неуспішне проходження позивачем другого етапу тестування без надання належної оцінки обставинам, викладеним у поданій ним заяві від 04.03.2020, однозначно суперечить принципу верховенства права.

Суд звертає увагу на те, що результати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора є оприлюдненими та зрозумілими (том II, а.с.61-82), що відповідає засадам права і в той же час, свідчить про неоднаковий підхід до оцінювання результатів тестування в порівнянні із результатами іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, що однозначно позбавляє прокурора будь-якої можливості на ознайомлення з таким результатом і належне його оскарження.

На переконання суду, відповідач 1, включивши до атестації прокурорів такий додатковий обов`язковий етап як анонімне тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, та визначивши у Порядку №221 такий критерій успішного проходження цього етапу як прохідний бал, встановлений Генеральним прокурором, повинен був забезпечити належне функціонування відповідного програмного забезпечення, що використовувалося при проведенні тестування прокурорів, достовірність, надійність отриманих результатів, а також забезпечити фіксування, збереження та можливість відтворення відомостей тестування, зокрема, про кількість набраних прокурором балів за кожну правильну відповідь та їх підрахунок, з метою контролю за цим процесом як з боку органів прокуратури, так і суду.

Разом з цим, суд вказує і на необґрунтованість посилання Першої кадрової комісії та відповідачів на реалізацію позивачем права складання іспиту та фактичне завершення проходження тестування, оскільки комісією не перевірено аргументів, викладених у заяві позивача, не вжито жодних заходів щодо перевірки описаних ОСОБА_1 обставин. Натомість, члени комісії обмежились виключно посиланням на відсутність акту, складання якого не передбачено жодним законом чи підзаконним нормативно-правовим актом.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на те, що обов`язок складення акту з метою оформлення та належного підтвердження дострокового завершення тестування, про який зазначено судом вище, покладено виключно на членів робочої групи та кадрової комісії. У свою чергу, прокурор, під час атестації не повинен здійснювати контроль за належним оформленням його зауважень чи звернень. Відтак, зважаючи на обмежену в часі тривалість проходження тесту та неспростовану відповідачем бездіяльність членів кадрової комісії щодо фіксації неналежної роботи комп`ютерної техніки, що могло б спричинити дострокове завершення позивачем тестування, висновки Першої кадрової комісії, викладені у протоколі засідання від 13.04.2020 про завершення прокурором тестування без надання жодної оцінки обставинам, на які останній вказував у поданій заяві, суд вважає необгрунтованими.

Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до наданого відповідачем 1 листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Сайметрікс-Україна" від 02.03.2020 №20320-1 (том II, а.с.132), технічні проблеми призвели до тимчасового зриву тестування 02.03.2020 під час його проведення. Зі змісту даного листа встановлено, що на цьому етапі ТОВ "Сайметрікс-Україна" вдалося знайти тимчасове рішення, яке дозволяє продовжувати тестування із суттєвою затримкою в часі, а пошук технічного рішення, яке дозволить повноцінно відносити процедуру тестування продовжується.

Таким чином, вищевказаним листом не підтверджується повне усунення технічних несправностей та повноцінне відновлення процедури тестування, натомість, вказується про продовження пошуку технічного рішення, а тому, на думку суду, неможливо беззаперечно стверджувати про проведення тестування 04.03.2020 без збоїв програмного забезпечення. Доказів усунення технічної проблеми Товариством з обмеженою відповідальністю "Сайметрікс-Україна" чи відповідачами до суду не надано, та у матеріалах справи не міститься. Водночас, факт звернення до Кадрових комісій значної кількості прокурорів, що проходили тестування 04.03.2020 із заявами про повторне проходження другого етапу атестації у зв`язку із виникненням технічних збоїв ставить під сумнів твердження відповідачів про відсутність будь-яких технічних неполадок в ході проведення тестувань з 3 по 5 березня 2020 року.

Суд також враховує і те, що жодних письмових доказів, які б свідчили про перебіг іспиту (тестування) на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, який відбувався за участю ОСОБА_1 04.03.2020 матеріали справи не містять. Відтак, всупереч вимог частини 2 статті 77 КАС України суб`єктом владних повноважень не спростовано доводів позивача про те, що під час проведення вказаного іспиту (тестування) на загальні здібності та навички постійно відбувалися технічні збої в роботі комп`ютера, а також те, що він правильно відповів на переважну більшість питань на всіх рівнях складності тесту, що беззаперечно свідчить про те, що результат тестування був достатній та надавав йому можливість перейти до наступного етапу - співбесіди, а негативний результат тестування на рівні 85 балів є помилковим та необ`єктивним.

При цьому, суд вважає, що сам по собі результат тестування, який визначався за ознаками, що безпосередньо не пов`язані з виконуваними позивачем обов`язками прокурора, з огляду на успішне проходження ним першого етапу атестації (іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону) не може беззаперечно свідчити про професійну некомпетентність позивача чи неналежний рівень його знань та умінь у застосуванні законів, невідповідність вимогам професійної етики та доброчесності, а звільнення виключно з цієї підстави не відповідає меті атестації прокурорів.

Разом з цим, на переконання суду, слід звернути увагу відповідачів на обставини, викладені у протоколі №9 від 13.04.2020, відповідно до яких, комісією констатовано технічний збій роботи програмного забезпечення під час проходження одним із прокурорів атестації 04.03.2020, що підтверджується актом (том ІІ, а.с.114). Наведене свідчить про неоднаковий підхід комісії до розгляду заяв прокурорів про повторне проходження тестування, оскільки за рівних умов та обставин, можуть прийматись різні за наслідками рішення (відмова у перездачі іспиту або допуск до такої перездачі). Так, представники відповідачів у поданих заявах по суті спору зазначали про те, що жодних скарг від третіх осіб щодо переривання тестування з технічних причин протягом 3-5 березня до кадрових комісій не надходило, що суперечить встановленим судом обставинам. Тому, зважаючи принаймні на один підтверджений (документально зафіксований) випадок неналежної роботи комп`ютерної техніки 04.03.2020 під час проходження прокурорами атестації у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички, відмову Кадрової комісії №1 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка не ґрунтується на повному та всебічному дослідженні усіх істотних обставин суд вважає формальною та протиправною.

Істотне значення має і те, що відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, пункту 6 розділу V Порядку №221 рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, зокрема через непроходження її другого етапу (іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки) є достатньою підставою для видання керівником прокуратури наказу про звільнення прокурора з органів прокуратури без будь- якої індивідуальної оцінки його роботи на посаді прокурора. Разом з цим, будь-яка апеляційна процедура, яка б передбачала можливість перегляду рішень кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації, Порядками №221 та №233 не передбачена. Пунктом 2 розділу V Порядку №221 визначена лише можливість подання прокурором зауважень/скарг на процедуру проведення атестації до голови або секретаря відповідної кадрової комісії, уповноваженої на його атестацію. Порядок розгляду комісією таких скарг та прийняття за ними рішень не регламентований, що створює певну юридичну невизначеність.

Суд зазначає, що з урахуванням тієї обставини, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для звільнення відповідного прокурора, тобто впливає на подальше проходження прокурором служби, комісія при прийнятті цього рішення має діяти з використанням своїх повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, а саме з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, а також пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Таким чином, в ході судового розгляду справи відповідачами не доведено належними доказами правильності підрахунку кількості балів під час іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички, виходячи з яких кадровою комісією оцінено рівень вербального та абстрактно-логічного інтелекту позивача та зроблено висновок про його нездатність здійснювати повноваження прокурора. Не спростовано доводи позивача щодо бездіяльності робочої групи стосовно належного фіксування звернень ОСОБА_1 про збої в роботі техніки, не обґрунтовано бездіяльності стосовно розгляду заяви позивача про допуск до повторної здачі тестів 13.04.2020, тобто після ухвалення оскарженого рішення про неуспішне проходження атестації, яке ухвалено 10.04.2020, не обґрунтовано необхідності складення акту про дострокове завершення тестування та не спростовано доводів ОСОБА_1 з приводу наявності підстав для допуску його до повторного проходження тесту.

Враховуючи всі вищевикладені обставини та висновки, суд вважає рішення кадрової комісії №1 від 10.04.2020 за №298 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимогам ОСОБА_1 про визнання протиправним з моменту прийняття і скасування наказу прокурора Івано-Франківської області №282к від 28.04.2020 (том І, а.с.74), суд зазначає, що оскаржувані акти - рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації та наказ про звільнення, в силу нормативного урегулювання питань проходження атестації прокурорами, є взаємопов`язаними. Так, наявність наказу прокурора Івано-Франківської області від 28.04.2020 №282к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області та органів прокуратури Івано-Франківської області, обумовлена наявністю рішення кадрової комісії №1 від 10.04.2020 №298 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, а отже визнання протиправним останнього має наслідком визнання протиправним і спірного наказу про звільнення.

Разом з цим, з приводу тверджень позивача щодо протиправності зазначення у спірному наказі про звільнення посилань на приписи пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697, суд зазначає таке.

Відповідно до змісту наказу прокурора Івано-Франківської області від 28.04.2020 №282к, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697.

Так, відповідно до змісту пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

У даному випадку, юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача є не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події - прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури.

Таке рішення щодо ОСОБА_1 прийнято кадровою комісією №1 - 10.04.2020 за №298 та після його надходження до обласної прокуратури вирішено питання про звільнення.

Пункт 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ не передбачає в якості умови для звільнення прокурора саме наявність факту ліквідації, реорганізації або скорочення посад прокурорів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 10.10.2019 подано Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію (том ІІ, а.с.58). У даній заяві позивач підтвердив своє бажання пройти атестацію, вказав на ознайомлення та погодження з усіма умовами і процедурами проведення атестації, що визначені Порядком № 221, зокрема і стосовно того, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком №221, а також за умови настання однієї із підстав, передбачених пунктом 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, його буде звільнено з посади прокурора.

В силу приписів пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113- ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас суд звертає увагу на те, що тлумачення положень Закону №113-ІХ через призму підходу застосованого позивачем у позовній заяві, унеможливить звільнення прокурора, який не пройшов атестацію, оскільки реалізація положень пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697 можлива виключно із врахуванням статті 60 цього ж Закону, що фактично створює додаткові обмеження для звільнення такого прокурора.

Таким чином, факт наявності чинного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором є підставою звільнення такого прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697.

Також, суд наголошує, що перебування позивача на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади в силу прямої вказівки абзацу 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX.

Окрім зазначеного, застосування до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю України суд вважає помилковим.

Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Конституція України, Закон №1697 та інші закони України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 4 Закону № 1697).

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону №1697 прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 по справі №803/31/16, від 30.07.2019 по справі №804/406/16, від 08.08.2019 по справі №813/150/16.

Отже, положення Кодексу законів про працю України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Саме така позиція висловлена Верховним Судом і у постанові від 08.10.2019 по справі №804/211/16.

Так, загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді наведені у статті 51 Закону №1697.

Частиною 5 статті 51 зазначеного Закону визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, переважного права на залишення на роботі, переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

За таких обставин, застосування до спірних правовідносин загальних засад трудового законодавства, є безпідставним, оскільки питання, пов`язані із проходженням прокурорами публічної служби та звільнення з підстав, що оспорюються в даному позові, врегульовані спеціальними законодавчими актами.

Безпідставними суд вважає і доводи позивача та її представника про те, що Офіс Генерального прокурора не довів захищеності програмного забезпечення, анонімності, конфіденційності та наявності захисту від втручання третіх осіб.

Слід зазначити, що ні в Законах №113-ІХ, №1697, ні у Порядку №221 проходження прокурорами атестації чи Порядку роботи кадрових комісій не вказані вимоги щодо програмного забезпечення, яке може використовуватися для складення іспитів. У зв`язку з цим на кадрові комісії не поширювалися вимоги щодо розробки комплексної системи захисту інформації або отримання сертифікатів чи погоджень від органів державної влади для використання програмного і апаратного забезпечення для проведення іспитів.

Враховуючи те, що законодавством не встановлено вимог до захищеності програмного забезпечення, які б потребували погодження з третіми особами, відповідач не зобов`язаний був отримувати такі погодження.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на невідповідність вимог Закону №113-ІХ положенням Конституції України, оскільки гарантування верховенства Конституції України як Основного Закону держави на всій території України є завданням Конституційного Суду України і саме цей орган судової влади наділений повноваженнями приймати рішення та давати висновки у справах щодо конституційності, зокрема, законів та інших правових актів Верховної Ради України. Повноважень адміністративного суду стосовно дослідження відповідності або невідповідності законів положенням Конституції України чинним законодавством України не передбачено.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

В контексті зазначеного, суд вважає необхідним вказати, що статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених вимог та наявність обгрунтованих підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання поновлення позивача на роботі, суд зважає на такі обставини.

У прохальній частині позову ОСОБА_1 просить суд поновити його на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області або на рівнозначній посаді в регіональній прокуратурі Івано-Франківської області чи обласній прокуратурі Івано-Франківської області.

З цього приводу суд зазначає, що згідно із частиною 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі наказу Офісу Генерального прокурора від 05.05.2020 №29м, відділ нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні в структурі та штатному розписі прокуратури Івано-Франківської області ліквідовано (том ІІІ, а.с.20-21).

Таким чином, на момент розгляду судом справи та вирішення питання поновлення позивача на роботі, посада, яку останній займав до спірного звільнення виключена зі штатного розпису Івано-Франківської обласної прокуратури, а тому, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 та посаді, рівнозначній тій, яку він обіймав до протиправного звільнення з органів прокуратури, а саме, на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Івано-Франківської обласної прокуратури.

Разом з цим, суд наголошує, що рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора не позбавляє його обов`язку пройти атестацію відповідно до положень Закону №113 та Порядку №221, із врахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Стосовно дати, з якої позивач підлягає поновленню на роботі, суд зазначає наступне.

Пунктом 2.27 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 зазначено, що днем звільнення вважається останній день роботи. Тому, запис в трудовій книжці, а також наказ про припинення трудового договору, повинні вказувати на останній день роботи працівника, який одночасно є і днем звільнення.

Згідно зі змістом оскарженого наказу про звільнення та даних трудової книжки позивача, останнім днем роботи ОСОБА_1 є 30 квітня 2020 року, відтак позивач помилково вказує про необхідність його поновлення з 30.04.2020, оскільки право на працю порушено з 01.05.2020.

Враховуючи висновок суду про протиправність та скасування оскаржуваних актів індивідуальної дії, а також беручи до уваги вимоги частини 1 статті 235 КЗпП України, позивача необхідно поновити в Івано-Франківській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній тій, яку ОСОБА_1 займав до незаконного звільнення, а саме на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Івано-Франківської обласної прокуратури з 01.05.2020 (з наступного дня після дати звільнення), зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України.

Визначаючи суму середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100, відповідно до положень розділів ІІ та ІІІ якого, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до довідки прокуратури Івано-Франківської області (том І, а.с.185) заробітна плата позивача за лютий 2020 року складала 6 893,16 грн (5 фактично відпрацьованих робочих днів), за березень 2020 року (13 фактично відпрацьованих робочих днів ) 16 152,54 грн. Середньоденна заробітна плата становить 1 280,32 грн (23045,70 (сума заробітку за останні два місяці роботи) х 18 (загальна кількість фактично відпрацьованих днів за останні два місяці роботи). Середньомісячна заробітна плата з урахуванням податків та зборів становить 26 246,56 грн (1 280,32 (середньоденний заробіток):20,5 (середня кількість робочих днів за лютий та березень 2020 року).

Зважаючи на те, що підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дня, наступного за днем звільнення 01.05.2020 і по день прийняття даного рішення 01.02.2021, загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу складає 188 днів (з 01 травня 2020 року по 01 лютого 2021 року), а загальна сума середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу 240 700,16 грн (188 х 1280,32 грн).

Відповідач 2, як податковий агент згідно норм Податкового кодексу України та як страхувальник згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір згідно квитанції про сплату №№ 0.35.1 від 06.08.2020 у загальному розмірі 840,80 грн (том І, а.с.1).

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом досліджено, що витрати позивача, пов`язані з розглядом справи є витратами на професійну правничу допомогу, що надавалася адвокатом Калинчуком Романом Олексійовичем на підставі договору про надання правової допомоги від 12.05.2020 б/н (том ІІІ, а.с.30-32). Відповідно до умов визначених у вказаному договорі, позивач погодив з адвокатом Калинчуком Р.О. вартість наданих йому послуг, що становить 8 000, 00 (вісім тисяч) гривень. Вказана сума підлягає сплаті ОСОБА_1 протягом 30 днів з дня укладення договору.

Згідно із розрахунком затрат робочого часу при наданні правової допомоги ОСОБА_1 б/н від 22.07.2020 (том ІІІ, а.с.33), адвокатом Калинчуком Р.О. надано позивачу наступну правову допомогу з розрахунком часу, пов`язаного з її наданням:

- вивчення питання, документів, правової бази 2 год 600 грн;

- подання адвокатських запитів та отримання відповідей на них 3 год 1800 грн;

- надання консультації 2 год 600 грн;

- складання позовної заяви 15 год - 4500 грн;

- виготовлення копій додатків до позовної заяви та підшиття матеріалів 4 год 500 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи Акта про виконання договору б/н від 22.07.2020 та Розписки адвоката щодо отримання гонорару за період з 12.05.2020 до 22.07.2020 згідно із Угодою про надання правової допомоги від 12.05.2020 (том ІІІ, а.с.34, 73), адвокатом Калинчуком Р.О. надано ОСОБА_1 професійні правничі послуги згідно із умовами договору. У свою чергу, позивачем професійні послуги адвоката отримані та сплачено їх вартість у розмірі 8 000 грн.

Щодо зауважень представниці відповідачів про неналежне підтвердження позивачем проведеної оплати послуг адвоката на підставі розписки, суд звертає увагу, що згідно із приписами пункту 1 частини 134 КАС України розподілу підлягають не тільки сплачені витрати, але й ті, які підлягають сплаті, а відтак, в силу вищенаведеного, суд, в межах розгляду даної справи, не уповноважений надавати оцінку документам, якими позивач підтверджує сплату професійних послуг адвоката.

Враховуючи наведене, виходячи з встановлених судом обставин справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає обґрунтованим, доведеним, об`єктивним, розумним. Визначений розмір витрат позивача відповідає складності справи та зусиллям, які були необхідними для поновлення прав позивача.

Відтак, сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн та сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 пропорційно з Офісу Генерального прокурора та Івано-Франківської обласної прокуратури.

Відповідно до приписів пунктів 2, 3 частини 1 статті 371, частини 2 статті 372 КАС України, судові рішення про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, виконуються негайно.

Судове рішення, яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Керуючись статтею 129-1 Конституції України, статями 139, 241-246, 250, 255, 295, 371, 373, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним з моменту прийняття і скасувати рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №298 від 10.04.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки».

Визнати протиправним з моменту прийняття і скасувати наказ прокурора Івано-Франківської області №282к від 28.04.2020, яким ОСОБА_1 з 30.04.2020 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Івано-Франківської обласної прокуратури, з 01.05.2020.

Стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 01.05.2020 по 01.02.2021 у розмірі 240 700 (двісті сорок тисяч сімсот) гривень 16 (шістнадцять) копійок.

Звернути до негайного виконання рішення суду в межах стягнення з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплачену середньомісячну заробітну плату у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 26 246 (двадцять шість тисяч двісті сорок шість) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Івано-Франківської обласної прокуратури, з 01.05.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідачі: Офіс Генерального прокурора, адреса: вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ;

Івано-Франківська обласна прокуратура, адреса: вул. Грюнвальдська, буд. 11, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Рішення складене в повному обсязі 11 лютого 2021 року.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.