Справа № 520/16517/2020
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

10 лютого 2021 р. № 520/16517/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар`єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Рєзнік Е.О.,

за участю: представника позивачів та третьої особи - Бондарчук Я.М.

представника відповідача - Репета Г.В.

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та як законний представник, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи - Селянське (Фермерське) Господарство "Белік", Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та як законний представник, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та позивачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи - Селянське (Фермерське) Господарство "Белік", Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області, в якій просять суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №16840-СГ від 30 вересня 2020 року про відмову голові ФГ «Белік» ОСОБА_1 та членам ФГ «Белік» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок у розмірі середньої земельної частки (паю) у межах земельної ділянки площею 52,20 га, розташованої за межами населених пунктів на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати Голові Селянського (фермерського) господарства «Белік»: ОСОБА_1 та членам Селянського (фермерського) господарства «Белік»: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок із земель державної власності, в межах земельної ділянки площею 52,20 га, переданої в постійне користування селянському (фермерському) господарству «Белік», на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ХР 000307, в розмірі середньої земельної частки (паю) кожному члену Фермерського господарства «Белік» із земель сільськогосподарського призначення на території Володимирівської сільської ради, Сахновщинського району Харківської області з метою їх подальшої передачі у власність.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що оскаржуваний наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №16840-СГ від 30 вересня 2020 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок у розмірі середньої земельної частки (паю) у межах земельної ділянки площею 52,20 га, розташованої за межами населених пунктів на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, є протиправним. З вказаною відмовою позивачі не погоджуються, у зв`язку з чим з даним позовом звернулися до суду.

Від представника відповідача - Репета Г.В., через канцелярію суду, надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах визначених чинним законодавством.

Від представника третьої особи - Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, через канцелярію суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його представника, та на розсуд суду. Також, у заяві зазначено, що право власності на земельну ділянку :02:000:0354, площею 52,2057 га, за Сахновщинською селищною радою Красноградського району Харківської області не оформлене, тому селищна рада не є розпорядником та власником земельної ділянки, вказана земельна ділянка належить до земель державної власності, відповідно - її розпорядником є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Представник позивачів та третьої особи - Селянського (Фермерське) Господарства "Белік", Бондарчук Я.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача - Репета Г.В., в судовому засіданні, заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем та третіми особами обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Голова Селянського (фермерського) господарства «Белік», ОСОБА_1 та члени Селянського (фермерського) господарства «Белік» ОСОБА_3 . ОСОБА_4 . ОСОБА_2 . ОСОБА_5 . ОСОБА_6 звернулися 02.09.2020 року до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з клопотанням (в порядку ст. 118 Земельного кодексу України) про надання членам селянського (фермерського) господарства «Белік» - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок із земель державної власності, в межах земельної ділянки площею 52.20 га, переданої в постійне користування селянському (фермерському) господарству «Белік», на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ХР 000307, в розмірі середньої земельної частки (паю) кожному члену Фермерського господарства «Белік» із земель сільськогосподарського призначення на території Володимирівської сільської ради, Сахновщинського району Харківської області з метою їх подальшої передачі у власність.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що Фермерське господарства «Белік» має в постійному користуванні земельну ділянку загальною площею 52,20 га, на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, що посвідчується Державним актом на право постійного користування землею серія ХР 000307.

До вказаного клопотання додано: копії паспортів кодів членів селянського (фермерського) господарства «Белік», копію статуту селянського (фермерського) господарства «Белік», копію державного акту серія ХР 000307, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, копію відповіді Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №29-20-11-634/0/19-20 від 22.01.2020.

Зазначене клопотання зареєстроване у ГУ Держгеокадастру у Харківській області за вхідним номером Б-16487/0/94-20 від 02.09.2020 року.

У відповіді від 12.10.2020 року №29-20-6-7961/0/19-20 на адвокатський запит №1 від 05.10.2020 року надано копію наказу ГУ Держгеокадастру від 30.09.2020 року №16840-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» про відмову голові ФГ «Белік» ОСОБА_1 та членам ФГ «Белік» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . ОСОБА_6 у наданні членам господарства дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок у розмірі середньої земельної частки (паю) у межах земельної ділянки площею 52,20 га. розташованої за межами населених пунктів на території Володимирівської сільської ради Сахновшинського району Харківської області.

Зазначене рішення мотивоване наступним: "При перевірці наданих на розгляд матеріалів встановлено, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серія ХР 000307 земельна ділянка площею 52.20 га розташована на території Володимирівської сільської ради Сахновшинського району Харківської області, надана в постійне користування для ведення селянського господарства громадянину України ОСОБА_1 .

Документи, які підтверджують право постійного користування юридичної особи на зазначену у зверненні земельну ділянку, відсутні.

На підставі вищезазначеного, ГУ Держеокадастру у Харківській області, зазначило, що до клопотання не додано нотаріально посвідчене погодження землекористувача, та відмовлено у задоволенні клопотання."

Позивачі, не погоджуючись з такою відмовою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, звернулись до суду з відповідним позовом.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України).

При цьому, п. а ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із положеннями п. "б" ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.2 ст. 118 Земельного кодексу України, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до абз.1 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно абз.3 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Таким чином, право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його наданні після спливу місячного строку.

Враховуючи викладене, наявні правові підстави вважати, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому, згідно приписів ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися відмовою у наданні дозволу у розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Суд зауважує, що з огляду на положення ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України слід дійти висновку, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду), що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.04.2018 по справі №819/1430/17, від 27.02.2018 по справі № 545/808/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серія ХР 000307 земельна ділянка площею 52.20 га розташована на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району, надана в постійне користування для ведення селянського господарства громадяни ОСОБА_1 , що є головою Селянського (фермерського) господарства «Белік».

В свою чергу членами вказаного господарства є також позивачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до інформації, яка наявна у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстрація Селянського (фермерського) господарства «Белік» мала місце 11.04.1995 року, тобто з вказаного часу право користування зазначеною земельною ділянкою перейшло до фермерського господарства. Отже, обов`язки землекористувача з 11.04.1995 року і на даний час здійснює фермерське господарство С(Ф) Г «Белік», а не його голова, ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц сформовано наступний правовий висновок: передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції (частина перша статті 2 Закону № 2009-ХІІ). Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство, а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство. Державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства за його засновником не змінює вказаний висновок, оскільки після державної реєстрації такого господарства саме воно як суб`єкт підприємницької діяльності могло використовувати відповідну ділянку за її цільовим призначенням, тобто бути постійним користувачем.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №120/4116/19-а. у якій зазначено що земельні ділянки, надані ОСОБА_2 , після створення ФГ «Озерне-2015», головою якого він став, перейшли у користування фермерського господарства.

Згідно ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство»: - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

У вищевказаній постанові зазначено, що ст. 13 слід розуміти як таку, що надає членам фермерського господарства право на приватизацію земельної ділянки, наданої у користування фермерському господарству. При цьому такими, що надані фермерському господарству, вважають і земельні ділянки, надані голові фермерського господарства для його створення.

Відтак, член фермерського господарства має право отримати безоплатно у власність частину земельної ділянки, що перебуває у користуванні фермерського господарства. Іншими словами, не лише особа, якій раніше була надана у користування земельна ділянка для ведення фермерського господарства, має право на отримання її у власність, оскільки така земельна ділянка була йому відведена саме з метою створення фермерського господарства.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки вказані відповідачем підстави відмови для відмови надання дозволу на розробку проекту землеустрою, є необґрунтованими та такими, що суперечать положенням ст. 118 Земельного кодексу України, суд дійшов до висновку що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №16840-СГ від 30 вересня 2020 року про відмову голові ФГ «Белік» ОСОБА_1 та членам ФГ «Белік» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок у розмірі середньої земельної частки (паю) у межах земельної ділянки площею 52,20 га, розташованої за межами населених пунктів на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області - підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 та членам Селянського (фермерського) господарства «Белік»: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок із земель державної власності, в межах земельної ділянки площею 52,20 га, переданої в постійне користування селянському (фермерському) господарству «Белік», на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ХР 000307, в розмірі середньої земельної частки (паю) кожному члену Фермерського господарства «Белік» із земель сільськогосподарського призначення на території Володимирівської сільської ради, Сахновщинського району Харківської області з метою їх подальшої передачі у власність, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Я (80)2. яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати ...", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити...", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам..." тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній

ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивачів у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання ухвалити рішення.

Однак, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача ухвалити рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.

Адміністративний суд. з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив наступний правовий висновок: «...повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і. якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними».

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 520/4909/2020 від 23 грудня 2020 р.

Окрім того, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 520/4909/2020 від 23 грудня 2020 р. міститься висновок, згідно якого втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи ту обставину, що позивачем виконано усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, проте відповідачем у оскаржуваному рішенні №16840-СГ від 30.09.2020 не наведено обґрунтованих підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які узгоджувалися б із положеннями чинного законодавства, - у відповідача відсутнє право адміністративного розсуду, відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок із земель державної власності, в межах земельної ділянки плоте 52.20 га, переданої в постійне користування селянському (фермерському) господарству «Белік», на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ХР 000307, в розмірі середньої земельної частки (паю) кожному члену Фермерського господарства «Белік» із земель сільськогосподарського призначення на території Володимирівської сільської ради, Сахновщинського району Харківської області з метою їх подальшої передачі у власність.

Аналогічної правової позиції з цього питання дотримується і Верховний Суд. зокрема, у постановах від 31.01.2019 р. по справі № 815/2488/17, від 27.02.2018 р. по справі № 816/591/15- а, від 11.09.2018 р. по справі № 825/487/17, від 28.02.2019 р. по справі № 818/1903/17, від 06.03.2019 р. по справі № 1640/2594/18, від 31.07.2020 року по справі № 810/2474/18, від 17.04.2018 по справі №819/1430/17, від 27.02.2018 по справі № 545/808/17, від 24.07.2018 року по справі №806/2254/15.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги позивачів про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та як законний представник, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи - Селянське (Фермерське) Господарство "Белік", Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №16840-СГ від 30 вересня 2020 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок у розмірі середньої земельної частки (паю) у межах земельної ділянки площею 52,20 га, розташованої за межами населених пунктів на території Володимирівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок із земель державної власності, в межах земельної ділянки площею 52,20 га, переданої в постійне користування селянському (фермерському) господарству «Белік», на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ХР 000307, в розмірі середньої земельної частки (паю) кожному члену Фермерського господарства «Белік» із земель сільськогосподарського призначення на території Володимирівської сільської ради, Сахновщинського району Харківської області з метою їх подальшої передачі у власність.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, вул.Космічна, 21, 8-9 поверх, м.Харків, 61145) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, вул.Космічна, 21, 8-9 поверх, м.Харків, 61145) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , с.Орільське, Сахновщинський район, Харківська область, 64540) судовий збір у розмірі 840.80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, вул.Космічна, 21, 8-9 поверх, м.Харків, 61145) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840.80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, вул.Космічна, 21, 8-9 поверх, м.Харків, 61145) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , с.Орільське, Сахновщинський район, Харківська область, 64540) судовий збір у розмірі 840.80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, вул.Космічна, 21, 8-9 поверх, м.Харків, 61145) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_5 , с.Орільське, Сахновщинський район, Харківська область, 64540) судовий збір у розмірі 840.80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, з урахуванням ч.3 Розділу VІ Прикінцевих положень КАС України, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12.02.2021 року.

Суддя Мар`єнко Л.М.