Справа № 640/15521/20
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року м. Київ № 640/15521/20

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі по тексту також - відповідач), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в якому просить зобов`язати Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження від 22.05.2019 № 19429313 та скасувати арешт майна ОСОБА_1 , запис обтяження 15211349 (спеціальний розділ), підстава виникнення: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 19429313, виданої 18.04.2016, видавник ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач, ураховуючи виконання боржником зобов`язання в повному обсязі згідно з виконавчого напису від 17.04.2009 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на двокімнатну квартиру, звернувся до державного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження та скасування арешту майна (кошти). Однак відповідачем жодних дій не вчинено.

Відповідач не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

В провадженні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження, в якому на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт згідно з постанови №19429313 від 18.04.2016 Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 зареєстровано обтяження : номер запису про обтяження :15211349 (спеціальний розділ), підстава виникнення обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 19429313, виданий 18.04.2016 ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві.

Позивачем повідомлено виконавця про виконання боржником зобов`язання в повному обсязі та з проханням закінчити виконавче провадження та зняти арешт з майна.

Ураховуючи, що станом а 07.07.2020 ОСОБА_1 не отримував жодного повідомлення про результат розгляду заяви, звернувся із даним позовом до суду.

Спірні правовідносини між сторонами врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню, зокрема, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною 2 цієї статті встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З матеріалів справи убачається, що листом від 08.05.2020 позивач звертався до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції з вимогою закінчити виконавче провадження № 19429313 та скасувати арешт майна, в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На вимогу суду надати відповідачем копію виконавчого провадження останнім повідомлено, що у відділі на виконанні перебувало з 22.05.2009 виконавче провадження № 19429313 з примусового виконання виконавчого напису від 17.04.2009 №1008, виданий приватним нотаріусом КМНО Осипенко Д.О. про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Сведбанк».

Згідно з даних АСВП, які містяться у ВП «Спецрозділ», вказане виконавче провадження 30.06.2016 завершено відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та передано до архіву.

Згідно з акту про вилучення виконавчого провадження для знищення від 25.02.3020 виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання, передбачених наказом № 1829/5 від 07.06.2017, виданого Міністерством юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», а саме п.2 розділу XI знищення страв та виконавчих проваджень, визначені строки зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Разом з тим, відповідачем при завершенні виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» заходи забезпечення не скасовані.

До суду будь-яких інших належних та допустимих доказів зняття арешту з майна позивача відповідачем не надано.

Суд зауважує, що даними приписами п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», чинними на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні приписи містяться в чинній редакції закону згідно з п.9 ч.1 ст.37 Закону.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття постанови на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження») у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, виходячи з вимог ст.50 та аналогічно чинних вимог частини 2 статті 39 та статті 40 Закону №1404-VIII, відповідач мав при винесенні постанови про повернення виконавчого документа, зняти накладені у виконавчому провадженні арешти та інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною другою статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині належності скасування арешту майна ОСОБА_1 , запис обтяження 15211349 (спеціальний розділ), підстава виникнення: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 19429313, виданої 18.04.2016, видавник ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.8 ст.139 КАС України).

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 287, 296 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати арешт з належного ОСОБА_1 майна, запис обтяження 15211349 (спеціальний розділ), накладеного згідно з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер 19429313, виданої 18.04.2016 ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ()02002, м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 15, )

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (04073, м. Київ, просп. С.Бандери, 28а, )

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко