Справа № 340/2862/20
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/2862/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Сагуна А.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Гідросенд" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Кіровоградській області під час призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" () з питань дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.2018 року та з 01.07.2018 по 30.09.2018 року;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області Форми "В4" № 2 від 09.07.2019 р., яким - ТОВ "Гідросенд" було зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 29 590 536,0 грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС- у Кіровоградській області Форми "В1" № 2 від 09.07.2019 р., яким ТОВ "Гідросенд" було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 20 629 783,0 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 10 314 892 грн.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що податковий орган прийняв протиправні податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню, оскільки перевірка проведена з порушенням вимог чинного законодавства та рішення ґрунтуються на помилкових висновках, викладених у акті перевірки. Крім того, позивач вважає дії відповідача щодо призначення та проведення перевірки протиправними.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що податкові повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом у зв`язку з встановленням перевіркою обставин порушення ТОВ "Гідросенд" норм діючого законодавства, які належним чином зафіксовано у акті перевірки. Перевірку позивача призначено та проведено відповідно до вимог Податкового кодексу України. Отже, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню (т.19 а.с.195-201).

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов, надавши пояснення в обґрунтування позовних вимог (т.20 а.с.37-39).

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях (т.20 а.с.19-21).

Судом допитано свідка ОСОБА_1 щодо обставин проведення перевірки позивача та обґрунтованості висновків викладених в акті перевірки контролюючого органу (т.20 а.с.14).

Ухвалою суду від 07.10.2020 замінено первісного відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на правонаступника Головне управління Державної податкової служби у Кіровоградській області ( т. 20 а.с.6).

Усною ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання дослідження письмових доказів здійснено у письмовому провадженні ( т. 20 а.с.41).

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши наявні в справі документи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ТОВ "Гідросенд" зареєстровано у відповідності до норм діючого законодавства як суб`єкт господарювання. Одним з основних видів діяльності є виробництво олії та тваринних жирів (т.1 а.с.62-83).

На підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8. п.78 ст.78 Податкового кодексу України, ГУ ДФС у Кіровоградській області прийняло наказ від 18.04.2019 року № 680 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" з метою контролю за дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.2018 раку таз 01.07.2018 по 30.09.2018 року(т.19 а.с.203).

Наказом №759 від 07.05.2019 ГУ ДФС України у Кіровоградській області продовжено термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" ( т.19 а.с.237).

На підставі вказаних наказів в період з 24.04.2019 по 15.05.2019 співробітниками Головного управління ДФС у Кіровоградській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" () з метою контролю за дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.2018 раку таз 01.07.2018 по 30.09.2018 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 22.05.2019 №15/11-28-14-12/34996776 (т.1 а.с.84-135), відповідно до висновків якого позивачем порушено:

п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено: завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунки платника у банку 20 629 783 грн., у т.ч. :

за лютий 2018 року - на суму ПДВ 5623558,0 грн.;

за квітень2018 року - на суму ПДВ 3973579,0грн.;

за травень 2018 року - на суму ПДВ 2421276,0 грн. ;

за липень 2018 року - на суму ПДВ 2485538,0 грн.;

за серпень 2018року- на суму ПДВ 3341384,0 грн.;

за вересень 2018року- на суму ПДВ 2784448,0 грн.

завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на суму 29590536,0 грн.:

за лютий 2018 року - на суму ПДВ 608473,0 грн.;

за травень 2018 року- на суму ПДВ 2822773,0 грн.;

за вересень 2018 року - на суму ПДВ 26159290 грн. ( т.1 а.с.135).

Так, перевіркою було встановлено, що ТОВ "Гідросенд" мало господарські взаємовідносини з підприємствами - контрагентами:

- ПП «Агроцентр» (придбання у даного контрагента позивачем насіння соняшника на суму 221 514 997.1 грн., в тому числі податок на додану вартість 36 919 166,19 грн., період в якому відбувалися господарські операції і придбання насіння соняшника -лютий - травень 2018 року та серпень - вересень 2018 року);

- ТОВ «Агрокомфорт» (придбання у даного контрагента позивачем насіння соняшника на суму 29 687 428,02 грн., в тому числі податок па додану вартість 4 947 904,67 грн., період в якому відбувалися господарські операції з придбання насіння соняшника - лютий - травень 2018 року та серпень-вересень 2018 року);

- ТОВ «Агро- хім центр» (придбання у даного контрагента позивачем насіння соняшника на загальну суму 16 707 406,24 грн., в тому числі податок на додану вартість 2 784 651,04 грн., період в якому відбувалися господарські операції з придбання насіння соняшника - лютий - травень 2018 року га липень - серпень 2018 року);

- ТОВ «Делфан» (придбання у даного контрагента позивачем насіння соняшника на загальну суму 33 411 585,78 грн., в тому числі податок на додану вартість 5 568 597,73 грн., період в якому відбувалися господарські операції з придбання насіння соняшника -липень- вересень 2018 року).

На думку контролюючого органу ТОВ "Гідросенд" неправомірно внесено до податкової звітності з податку на додану вартість та декларацій з податку на прибуток недостовірні відомості щодо відображення обсягів придбання по взаємовідносинах з контрагентами -постачальниками, по яких встановлено нереальність здійснення господарських операцій, а саме по: ПП «Агроцентр» на суму 221 514 997,1 грн.. у тому числі ПДВ 36 919 166,19 грн.; ТОВ «Агрокомфорт» 29 687 428,02 грн., в тому числі податок па додану вартість 4 947 904,67 грн.; ТОВ «Агро- хім центр» на загальну суму 16 707 406,24 грн., в тому числі податок на додану вартість 2 784 651,04 грн.; ТОВ «Делфан» на загальну суму 33 411 585,78 грн., в тому числі податок на додану вартість 5 568 597,73 грн. (т. 19 а.с.205-206).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом 09.07.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- Форми "В4" № 2, яким - ТОВ "Гідросенд" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 29 590 536,0 грн. (т.1 а.с.136, т. 19 а.с.205-206);

- Форми "В1" № 2, яким ТОВ "Гідросенд" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 20 629 783,0 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 10 314 892 грн. (т.1 а.с.137, т. 19 а.с.205-206).

Щодо вимоги про визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Кіровоградській області під час призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.2018 року та з 01.07.2018 по 30.09.2018 року, суд зазначає наступне.

Так, представником позивача зазначено, що підставою для камеральної перевірки даних податкової декларації з ПДВ є заява платника податку про повернення задекларованої суми бюджетного відшкодування незалежно від розміру цієї суми. Якщо розрахунок задекларованої суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями, здійсненими до 1 липня 2015 року, і яке не підтверджено документальними перевірками, або за операціями з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, контролюючий орган проводить позапланову документальну перевірку у відповідності з пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України. Якщо за результатами камеральної або позапланової документальної перевірки даних податкової декларації були виявлені порушення податкового законодавства, контролюючий орган складає акт перевірки та приймає податкове повідомлення-рішення про зменшення або про відмову в бюджетному відшкодуванні. У разі коли перевіркою не встановлено порушень складається довідка, а заявлена платником ПДВ сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дати, визначеної відповідно до норм пп. «а», «б», «в», «г», «ґ» п. 200.12 ст. 200 ПК України.

У позивача відсутня інформація щодо проведення контролюючим органом камеральних перевірок, а тому підстави для проведення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства у відповідача були відсутні. Таким чином, на думку представника позивача дії службових осіб контролюючого органу щодо призначення та проведення вчиненні з порушенням встановленого законодавством строку на призначення перевірки платника податку, якій подав заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, тому є протиправними.

Суд зазначає, що відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України, зокрема, документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.21 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки..

Судом встановлено, що відповідачем прийнято наказ від 18.04.2019 року № 680 про проведення документальної позапланової виїзна перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" з метою контролю за дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.2018 раку таз 01.07.2018 по 30.09.2018 року (т.19 а.с.203).

Копія наказу від 18.04.2019 року № 680 вручена під розписку головному бухгалтеру ТОВ "Гідросенд" Чорній Л.І. (т.19 а.с.203).

Вказаний наказ позивач оскаржив в судовому порядку пославшись на те, що податковий орган у наказі не визначився з підставою призначення перевірки та прийняв наказ за межами граничного строку, який встановлено законом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/2506/19 від 30.01.2020, мотивувальну частину якого змінено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020, в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини правомірності призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.2018 року та з 01.07.2018 по 30.09.2018 року встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.

Також, судом не встановлено протиправності дій відповідача при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки позивача.

З огляду на викладене, вимоги про визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Кіровоградській області під час призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.2018 року та з 01.07.2018 по 30.09.2018 року не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно оскаржуваних рішень відповідача (т.1 а.с.136, 137), вони прийняті на підставі акту від 22.05.2019 №15/11-28-14-12/34996776 (т.1 а.с.84-135), в зв`язки з встановленням порушень п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 201, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України.

Суд вважає не обґрунтованим посилання відповідачі в оскаржуваних рішеннях на порушення позивачем п. 201, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки висновками акту перевірки відповідача від 22.05.2019 №15/11-28-14-12/34996776 (т.1 а.с.84-135) не було встановлено порушення позивачем п. 201, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України.

Щодо встановлених порушень позивачем норм податкового законодавства то відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

В силу п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Суд враховує, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку є подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення такої господарської діяльності.

З огляду на пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, господарська операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків, якщо вона здійснена за наявності розумних економічних причин (ділової мети) і пов`язана з господарською діяльністю платника податків.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду надано належним чином завірені копії документів фінансово-господарської діяльності з ПП «Агроцентр» ( т.7 а.с. 101-250, т.8 а.с.1-250, т.9 а.с.1-250, т.10 а.с.1-250, т.11 а.с. 1-250, т.12 а.с.1-250, т.13 а.с.1-250, т.14 а.с.1-250, т.15 а.с.1-250, т.16 а.с.1-250, т.17 а.с.1-250, т.18 а.с. 1-126); ТОВ «Агрокомфорт» ( т.1 а.с.138-250, т.2 а.с.1-250, т.3 а.с. 1-197); ТОВ «Агро - хім центр» ( т.3 а.с. 198-250,т.4 а.с.1-218); ТОВ «Делфан» (т.4 а.с. 219-250, т.5 а.с. 1-250, т.6 а.с.1-250, т.7 а.с. 1-100), а саме: договори поставки, картки рахунку 631, видаткові накладні, товаро-транспортні накладі, податкові накладні, рахунки на оплату, банківські виписки, платіжні доручення.

Також позивачем надано копії книги відвантажувань та кількісно - якісного обліку олійного насіння за лютий - липень 2018 року ( т. 18 а.с.127-250, т.19 а.с. 1-172).

Вказані документи було надано позивачем до перевірки відповідача.

З акту перевірки вбачається, що нереальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами контролюючим органом аргументовано наступним:

- відсутністю у контрагентів - постачальників первинної поставки (придбання) тотожної продукції по ланцюгу постачання;

- відсутністю у контрагентів постачальників трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей, земельних ділянок, транспортних засобів, можливості вирощування насіння соняшника власними силами та відсутність придбання у постачальників ідентичного товару у відповідній кількості, а також відсутністю документів щодо його походження;

- дефектами товарно - транспортних накладних, а саме відсутність інформації щодо супровідних документів на вантаж; адреса "Пункт замовлення" не відповідає реєстраційним даним контрагентів;

- не наданням до перевірки сертифікатів відповідності на сільськогосподарську продукцію або відомості, передбачені договорами щодо товаровиробника продукції, що не дає можливості визначити походження такої продукції.

На думку представника відповідача надані ТОВ «Гідросенд» первинні документи щодо придбання насіння соняшника не опосередковувалися реальним рухом активів від ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро - хім центр» до Т`ОВ «Гідросенд».

При цьому, насіння соняшника здеклароване ТОВ «Гідросенд» по взаємовідносинах ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро - хім центр», було використане в господарській діяльності, що підтверджується накладними на внутрішнє переміщення та актами на списання матеріалів для виробництва шроту соняшникового олії соняшникової.

Суд зауважує, що господарська діяльність платника податків повинна здійснюватися з належною податковою обачністю, як законною передумовою одержання податкової вигоди, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Європейського суду з прав людини "Булвес АД проти Болгарії".

В ході розгляду справи підтверджено наявними в справі матеріалами, що господарські відносини між ТОВ "Гідросенд" та ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро- хім центр» у перевіряємому періоді мали реальний характер, позивачем по бухгалтерському та податковому обліку було відображено придбання у вказаних контрагентів-постачальників товарів, які використано позивачем у власній господарській діяльності.

Щодо посилання відповідача на відсутність у контрагентів постачальників трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей, земельних ділянок, транспортних засобів, можливості вирощування насіння соняшника власними силами та відсутність придбання у постачальників ідентичного товару у відповідній кількості, а також відсутністю документів щодо його походження, суд зазначає наступне.

Не встановлення на момент перевірки позивача наявності в контрагента трудових ресурсів, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна не свідчить беззаперечно про відсутність реального характеру господарських операцій.

Позивачем було дотримано всіх обов`язкових вимог закону, безпосередньо пов`язаних з формуванням податкового кредиту та виникненням податкового зобов`язання, оскільки єдиною підставою для цього являється наявність у платника податку-покупця належно оформленої та зареєстрованої податкової накладної.

Суд також враховує те, що наявність вищевказаних законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту є обов`язковою, але, є не безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості у документах, на підставі яких вони сформовані, не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції з придбання товару (робіт, послуг) не мали реального характеру.

Статус позивача і його контрагента (на час господарських взаємовідносин) як платника ПДВ не заперечувався сторонами.

Податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним суб`єктом господарювання було лише одержання позивачем податкової вигоди.

Відносно посилання відповідача на відсутність у контрагентів - постачальників первинної поставки (придбання) тотожної продукції по ланцюгу постачання, суд зазначає наступне.

Висновки акту перевірки про не підтвердження реальності господарських операцій у зв`язку з посиланням на аналіз податкової звітності ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро- хім центр» та аналіз Єдиного реєстру податкових накладних по ланцюгу постачання є помилковими, тому що чинне законодавство не ставить право платника податків на формування податкових вигод у залежність від змісту податкової звітності його контрагентів та номенклатури придбаного/проданого товару третіми особами.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України № 21-47а10 від 31.01.2011 року, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання.

Також, суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №П/811/1930/17.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки, як на підстави для висновків про встановлені порушення, на те, що: під час перевірки використовувались дані інформаційно-аналітичних систем державної фіскальної служби: ІТС „Податковий блок; Єдиний реєстр податкових накладних; Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України, додатково до вищенаведеного слід зазначити таке.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 804/939/16, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Щодо посилання відповідача на дефекти товарно - транспортних накладних, а саме відсутність інформації щодо супровідних документів на вантаж; адреса "Пункт замовлення" не відповідає реєстраційним даним контрагентів, то суд зазначає наступне.

Факт передання товарів та, відповідно, набуття права власності на них, підтверджуються наявними в матеріалах справи видатковими накладними, форма і зміст яких жодним чином не заперечується відповідачем.

Стосовно недоліків в оформленні товарно-транспортних накладних суд зазначає, що товарно-транспортні накладні не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, однак є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а тому наявність недоліків у оформленні товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій позивача з його контрагентами, натомість, факт передання товару позивачу підтверджується належно оформленими видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 24.05.2019 р. у справі №816/1371/16 (провадження №К/9901/37923/18).

Щодо посилання відповідача на не наданням до перевірки сертифікатів відповідності на сільськогосподарську продукцію або відомості, передбачені договорами щодо товаровиробника продукції, що не дає можливості визначити походження такої продукції, суд зазначає наступне.

Не надання вказаних документів до перевірки не може безумовно свідчити про відсутність господарських відносин з поставки насіння соняшника між позивачем та контрагентами.

Обставини поставки насіння соняшника та перевірка кількісно - якісних характеристик товару підтверджується наданими позивачем копіями книги відвантажувань та кількісно - якісного обліку олійного насіння за лютий - липень 2018 року ( т. 18 а.с.127-250, т.19 а.с. 1-172).

З аналізу наведених вище норм законодавства та правовідносин позивача з ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро- хім центр» вбачається, що позивачем було дотримано всіх обов`язкових вимог закону, безпосередньо пов`язаних з формуванням податкового кредиту та виникненням податкового зобов`язанням від сплати податків.

По суті, доводи відповідача зводяться до того, що у контролюючих органів виникли зауваження до перелічених в акті перевірки контрагентів позивача щодо їх податкової звітності. При цьому відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження висновків, викладених в акті перевірки щодо того, що фактичне виконання укладених господарських договорів не відбулось, а самі висновки з цього приводу ґрунтуються на припущеннях, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих йому контрагентами у перевіряємому періоді. При цьому, відповідачем, до суду не надано доказів, що ТОВ "Гідросенд" та ТОВ «Агрокомфорт», ШІ «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро - хім центр» на момент їх виписки не були зареєстрований платником податку на додану вартість та в ЄДР, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України мали обов`язок нараховувати податок на додану вартість та виписувати податкові накладні. Що також не заперечувалось і відповідачем та встановлено під час перевірки.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до зазначеної норми, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення податкового органу, яким платнику податків визначені податкові зобов`язання, резюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідачем не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентами. Суду не були надані докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів.

Також, суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірності застосування до позивача оскаржуваним рішенням Форми "В1" № 2 від 09.07.2019 р. штрафу у розмірі 50% на підставі п.123.3 ст.123 ПК України.

Так, відповідно до п.п. 123.1, 123.2, 123.3 ст.123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Представник відповідача в обґрунтування штрафних санкцій передбачених п.123.3 ст.123 ПК України посилається на вчинення платником дій, що призвело до збільшення сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість податковим повідомленням рішенням № від 12.01.2017 ( т.20 а.с.30).

Судом встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №п/811/118/17, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 12.01.2017 р. №.

З огляду на викладене у відповідача були відсутні підстави застосування до позивача штрафу оскаржуваним рішенням Форми "В1" № 2 від 09.07.2019 р. у розмірі 50% на підставі п.123.3 ст.123 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

28.01.2021 представником позивача подано до суду заяву про відшкодування судових витрат, які складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. (т.20 а.с.42-43).

Розглянувши вказану заяву, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 22.12.2018 у справі № 826/856/18.

У частині шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Такого клопотання відповідачем не подано до суду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У пункті 269 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду в копіях: договір про надання правничої допомоги від 14.07.2020року (т.20, а.с.44); додаток №1 до договору про надання правничої допомоги (т.20, а.с.45); рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (т.6, а.с.117); рішення №17 розширеного засідання Ради адвокатів Харківської області (т.20 а.с.46-48); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (т.20 а.с.49); рахунок за надання послуг (т.20 а.с.50); акт виконаних робіт (т.20 а.с.51); платіжне доручення на суму 16 000,00 грн. (т.20 а.с.52).

Водночас, розглянувши заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Так, до заяви представником позивача не надано акт - приймання передачі наданих послуг, на який є посилання в акті виконаних робіт (т.6 а.с122).

Рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару та рішення №17 розширеного засідання Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018 року є узагальненим та носить суто інформаційний характер.

З наданого представником акту виконаних робіт вбачається, що ряд послуг, як-то: 1. ознайомлення з актом перевірки та його аналіз, 2. ознайомлення з первинними документами та іншими документами, які є доказовою базою є складовими частинами такої послуги, 3. складання позовної заяви з формуванням додатків та без вчинення хоча б однієї вищезазначених дій виключають кінцевий результат у вигляді складання позовної заяви.

При цьому, суд зазначає, що підготовка позовної заяви у даній справі не вимагала надвеликого обсягу юридичної і технічної роботи, адже, усі документи, необхідні для складання і подання до суду позовної заяви були у позивача в наявності.

Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та їх обсягом.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд, враховуючи предмет спору, часткове задоволення позовних вимог та виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 8 000 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду із цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 21 020,00 грн. (т.1, а.с.1).

З огляду на часткове задоволення позову та враховуючи приписи частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку що витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 10 510 грн.

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" (27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, с. Власівка, вул. Молодіжна, 65, ) до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006, ) про визнання протиправними дій, протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області Форми "В4" № 2 від 09.07.2019 р., яким ТОВ "Гідросенд" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 29 590 536,0 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС- у Кіровоградській області Форми "В1" № 2 від 09.07.2019 р., яким ТОВ "Гідросенд" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 20 629 783,0 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 10 314 892 грн.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" (), здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 10 510, 00 грн. (десять тисяч п`ятсот десять гривень) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. Сагун