Справа № 420/12905/20
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 р. справа № 420/12905/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Саламаха Дмитро Ігорович, пр-т Дмитра Яворницького, 21-А,Дніпро,49027
третя особа:Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, вул. Сімферопольська, 17-а,Дніпро,49005
про:визнання протиправною та скасування постанови від 09.11.2020 ВП № 60548707,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась з позовом до суду до Державного виконавця Новокадасцького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Схілного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Саламаха Дмитра Ігоровича (далі-відповідач), за участю третьої особи - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 09.11.2020 р. ВП№60548707.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірна постанова є протиправною, оскільки виконавчим округом відповідача є м. Дніпро, а позивач не має ні місця проживання, ні майна у м. Дніпрі. Крім того, позивач зазначила, що спірною постановою відповідачем накладено арешт на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Банк Восток», на який нараховується заробітна плата, що є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою від 16.01.2021 р. відкрито провадження у справі з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Відповідач надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що спірна постанова є правомірною, оскільки адреса боржника (позивача) у м. Дніпрі була визначена у заяві стягувача і в нього відсутній обов`язок щодо перевірки місця проживання боржника, яке зазначено стягувачем. Також, відповідач зазначив в постанові про арешт коштів боржника, що арешт накладається, крім коштів, що містяться на рахунках, звернення на які заборонено законом, тобто на думку відповідача державний виконавець спірною постановою визначив банківськім установам порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством. При тому, що боржник не зверталась до відповідача з повідомленням, що вказаний рахунок має спеціальний режим використання або стягнення на такі кошти заборонено законом.

Ухвалою суду від 05.11.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача АТ "Банк Форвард".

Третя особа надала до суду пояснення, в яких зазначила, що виконавчий документ (вимога) винесена ним правомірна та правомірно звернена до виконання.

Справа розглядається в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

На підставі заяви третьої особи (стягувача) відповідачем прийнто постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№60548707 від 08.11.2019 р.

09.11.2020 р. відповідачем прийнято постанову про арешт коштів боржника на відкритих рахунках у банках.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону № 1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами ч.1, 2 ст.24 Закону № 1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Закон № 1404 визначає вимоги до місця відкриття державним виконавцем виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. (ч.3 ст. 26 Закону № 1404).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч.5 ст. 26 Закону № 1404).

З аналізу вищевказаних норм права слідує наступне: якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження його майна розташовано в окрузі, в якому виконавець здійснює свою діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження для їх виконання, якщо не виявлено жодної з передбачених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження.

Суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку виконавця перевіряти місце проживання/перебування боржника, яке вказано у виконавчому документі (податковій вимоги), на підставі якого відкривається відповідне виконавче провадження.

Зазначена у податковій вимоги адреса боржника (позивача) вул. Академіка Павлова, 2, м. Дніпро, що й стало підставою для вчинення виконавчих дій.

Позивач не надала суду доказів визнання податкової вимоги такою, що не підлягає виконанню, її оскарження чи скасування у судовому порядку. Відтак, посилання позивача на протиправність виконавчих дій не за місцем її проживання, як на підставу для скасування спірної постанови судом не приймається до уваги.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону №1404 не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами 1-3 ст. 56 Закону №1404 встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно зі ст. 68 Закону №1404, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону №1404 підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404 у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 03.10.2019 справа № 642/6675/2, від 10 жовтня 2019 року № 916/1572/19, від 17.01.2020 № 340/1018/19.

Крім того, Верховний Суд у своїх постановах від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19 та від 29.01.2020 року №820/5422/17 неодноразово висловлював правову позицію, що виокремлення відповідних рахунків належить до повноважень органу державної виконавчої служби.

Позивач надала до суду виписку з рахунку № НОМЕР_1 , з якої вбачається, що на цей рахунок позивачу нараховується заробітна плата (вх. №424/21/06-25 від 02.02.2021 р.).

Таким чином суд дійшов висновку, що чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань із заробітної плати, а тому арешт зарплатних коштів особи, після вирахування з неї сум заборгованості за виконавчим документом, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист

Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо скасування спірної постанови в частині арешту коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , адже матеріалами справи підтверджено отримання позивачем на даний рахунок заробітної плати. При цьому, позивачем не доведено наявність підстав для скасування спірної постанови в повному обсязі.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позов задовольнити частково.

Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 840 грн., що підтверджується квитанцією №ПН2755 від 20.11.2020 р. (а. с. 4) і з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судові витрати присуджуються позивачу в розмірі 420 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Саламаха Дмитра Ігоровича (пр-т Дмитра Яворницького, 21-А,Дніпро,498) , за участю третьої особи - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а,Дніпро,49005), задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 09.11.2020 року ВП№60548707 в частині арешту коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ "Банк Восток".

3. В решті позовних вимог відмовити.

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (пр-т Дмитра Яворницького, 21-А,Дніпро,498) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 420 грн.

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич