Справа № 280/7662/20
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
11 лютого 2021 року Справа № 280/7662/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, буд. 68-А; ) про визнання протиправними та скасування відмов, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
27.10.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати відмови відповідача у встановленні позивачу статусу вдови інваліда війни ІІ групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог ст. 7, ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оформлені листами від 25.05.2020 року за № с-66/з та від 11.08.2020 за № С-112/з;

- зобов`язати відповідача, починаючи з дати звернення, тобто з 23.04.2020 року, встановити позивачу статус члена сім`ї померлого інваліда війни ІІ групи / ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 / відповідно до вимог ст. 7, ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати відповідне посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Обґрунтування позовних вимог викладено у позовній заяві (вх.№51273) та відповіді на відповіді на відзив (вх.№53746), в яких зазначено, що 23.04.2020 позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради із заявою про встановлення мені статусу вдови інваліда II групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог статей 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проте, 25.05.2020 вона отримала відповідь, зі змісту якої слідує, що встановити їй статус дружини померлого чоловіка, який мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни, застосувавши норми статті 10 Закону відповідно до чинного законодавства не є можливим. 04.08.2020 позивач знову звернулась до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради із заявою, в якій просила додатково розглянути їй заяву від 23.04.2020 у зв`язку з отриманням нею нових документів, а саме: експертного висновку ЦМЕК від 06.07.2020 за № 696 та довідки Запорізького обласного військового комісаріату від 09.06.2020 за № 1188/с та просила прийняти позитивне рішення про встановлення їй статусу вдови інваліда війни II групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог статей 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, 11.08.2020 вона отримала знову отримала відмову. Позивач, вважаючи протиправними відмови відповідача, звернулась до суду з даним адміністративним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/7662/20.

Відповідач позовні вимоги не визнав, обґрунтування заперечень викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№54951) та запереченнях на відповідь на відзив (вх.№57305), у яких зазначено, що абзацом 1 пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Таким чином, для встановлення статусу позивачу, як члену сім`ї загиблого в даному випадку необхідно, щоб особа: - або померла внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаного під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); - або померла внаслідок захворювання одержаного в період проходження військової служби. Відповідно до експертного висновку № 06.07.2020 № 696, враховуючи довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 674565, у чоловіка позивача було захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а отже не в період проходження військової служби. На військовослужбовців з числа військовозобов`язаних, призваних на військові збори, осіб вільнонайманого складу, осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу PCP, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, чинність Закону не поширюється. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

22.04.2015 ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чергінівського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

09.04.2020 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 за життя був інвалідом II групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 674565 від 01.01.2020.

03.09.2003 ОСОБА_2 було видано посвідчення серії НОМЕР_4 . пред`явник якого має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби.

27.03.2019 ОСОБА_2 було видано посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 1.

10.01.2020 ОСОБА_2 було видано посвідчення серії НОМЕР_5 , пред`явник якого є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

28.01.2020 на засіданні військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань було встановлено, що захворювання полковника у відставці ОСОБА_2 , 1950 року народження: «Нейроендокринна пухлина лівої легені IV ст., II кл. група, Т4, N3, МІ, G3 з масивною компресією органів середостіння, з «М» в паренхиму лівої легені, правий наднирник, внутрішньочеревні лімфатичні вузли, головний мозок. Стар після двох курсів ПХТ, променевої терапії (12.2019. сумарна доза 30 Гр)» підтверджені медичними документами - Захворювання. ТАК. пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується Витягом, з протоколу засідання комісії.

Відповідно до довідки № 1188/с від 09.06.2020, виданій Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 слідує, що довідка видана ОСОБА_1 , 1964 року народження, в тому, що її померлий чоловік полковник ОСОБА_2 . 1950 року народження, отримував пенсію за вислугу років, є ветераном військової служби, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, особою з інвалідністю 2 групи по захворюванню, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на ЧАЄС.

23.04.2020 ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради із заявою про встановлення їй статусу вдови інваліда II групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог статей 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

05.05.2020 позивач отримала лист Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради, в якому зазначено, що з метою надання відповіді на її заяву управлінням направлено запит до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації щодо правомірності застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» гіри розгляді моєї заяви.

25.05.2020 позивач отримала лист-відповідь «Про встановлення статусу», зі змісту якого вбачається, що встановити їй статус дружини померлого чоловіка, який мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни, застосувавши норми статті 10 Закону відповідно до чинного законодавства не є можливим. Відповідь мотивована тим. що згідно з пунктом 1 статті 10 Закону та враховуючи роз`яснення Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної адміністрації від 20.05.2020 за № 2388/03.2-29 дія Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного із перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. На сім`ї військовослужбовців з числа військовозобов`язаних, призваних на військові збори, осіб вільнонайманого складу, осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів комітету державної безпеки колишнього Союзу PCP, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, дія Закону не поширюється.

04.08.2020 позивач знову звернулась до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради із заявою, в якій просила додатково розглянути мою заяву від 23.04.2020 в зв`язку з отриманням нею нових документів, а саме: експертного висновку ЦМЕК від 06.07.2020 за № 696 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.06.2020 за № 1188/с та просила прийняти позитивне рішення про встановлення мені статусу вдови інваліда війни II групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог статей 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, 11.08.2020 начальником управління була підписана відповідь «Про встановлення статусу», зі змісту якої слідувало, що встановити заявнику статус дружини померлого чоловіка, який мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни, застосувавши норми статті 10 Закону відповідно до чинного законодавства не є можливим.

Вказане зумовило звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України № 20-РП/04 від 1 грудня 2004 року ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 був ветераном війни в розумінні статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» так, як за життя став інвалідом внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Отже, зі змісту вищезазначеної норми слідує, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється також і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, чоловік позивача помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, а тому позивач є членом сім`ї військовослужбовця, у розумінні пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і на неї поширюється чинність цього Закону.

До такого висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 03.10.2017 у справі №227/1693/17.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, буд. 68-А; ) про визнання протиправними та скасування відмов, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати відмови Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області у встановленні ОСОБА_1 статусу вдови інваліда війни ІІ групи з видачею відповідного посвідчення із врахуванням вимог ст. 7, ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оформлені листами від 25.05.2020 року за № с-66/з та від 11.08.2020 за № С-112/з.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, починаючи з дати звернення, тобто з 23.04.2020 року, встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї померлого інваліда війни ІІ групи / ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 / відповідно до вимог ст. 7, ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати відповідне посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11.02.2021.

Суддя М.С. Лазаренко