Справа № 520/5975/2020
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 р.Справа № 520/5975/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Мороко А.С., м. Харків) від 07.08.2020 року (повний текст складено 11.08.2020 року) по справі № 520/5975/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.01.2020 № 6, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 414393,44 грн, податкове повідомлення-рішення від 15.01.2020 № 6 яким донараховано військового збору у сумі 34532,79 грн; вимогу про сплату боргу від 15.01.2020 № Ф6 з єдиного соціального внеску в розмірі 301173,88 грн; рішення від 15.01.2020 № 6, яким нараховано 58445,69 грн (штрафні санкції).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні рішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки № 1470/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 27.12.2019 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року по справі № 520/5975/2020 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2019 р. Головним управлінням ДПС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами проведення перевірки складено акт № 1470/20-40-33-06-07/256701577 від 27.12.2019 р., в якому зафіксовані наступні порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства: п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України; п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України, що призвело до завищення суми валових витрат, донараховано податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 331514,75 грн, а саме: у 2016,- 111036,94 грн, у 2017 - 131382,82 грн, у 2018 - 89094,99 грн; п. 2 частини 1 ст. 7, п. 3 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження суми єдиного внеску нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2016, по 31.12.2018 у розмірі 301173,88 грн, а саме: у 2016 - 91003,00 грн, у 2017- 101277,00 грн, у 2018- 108893,88 грн; п.16-1 (підрозділ 10) Розділу XX Податкового кодексу України, зі змінами та доповненнями внесеними Законом України № 1621, що призвело до заниження військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 27626,23 грн, а саме: у 2016 - 9253,08 грн, у 2017 - 10948,57 грн, у 2018 - 7424,58 грн; п.п. 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України із змінами та доповненнями встановлено заниження податку на доходи з фізичних осіб з заробітної плати найманих працівників за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 1031,04 грн, у тому числі; за 2016 у сумі 1031,04 грн; за 2017 у сумі 0,00 грн, за 2018 у сумі 0,00 грн; п.п. 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України із змінами та доповненнями (пп. 1.4 п, 161 підрозділу 10 Кодексу) встановлено заниження військовому збору з заробітної плати найманих працівників за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 85,92 грн, у тому числі: за 2016 у сумі 85,92 грн; за 2017 у сумі 0,00 грн, за 2018 у сумі 0,00 грн; п. 1 частини 2 ст. 6, частина 5 ст, 8 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями єдиному соціальному внеску з заробітної плати найманих працівників за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у розмірі 1260,16 грн, у тому числі: за 2016 у сумі 1260,16 грн; за 2017 у сумі 0,00 грн, за 2018 у сумі 0,00 грн; п. 176.2 (а, б) ст. 176, абз.,1 п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказу ДПАУ № 1020 від 24.12.2010.

На підставі вказано акту перевірки податковим органом винесені наступні рішення: податкове повідомлення-рішення № 6 від 15.01.2020, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 414393,44 грн.; податкове повідомлення-рішення № 6 від 15.01.2020 р., яким донараховано військовий збір у сумі 34532,79 грн.; вимогу про сплату боргу від 15.01.2020 р. № Ф6 з єдиного соціального внеску в розмірі 301173,88 грн.; рішення від 15.01.2020 № 6, яким нараховано 58445,69 грн. (штрафні санкції).

Не погоджуючись із винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 15.01.2020 № 6, податкове повідомлення-рішення від 15.01.2020 № 6, вимога про сплату боргу від 15.01.2020 № Ф6, рішення від 15.01.2020 № 6 є правомірними, а тому, підстави для їх скасування відсутні.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи в аспекті дослідження доводів про здійснення витрат пов`язаних виключно із господарською діяльністю позивача; визнав встановленими обставини здійснення позивачем витрат саме на утримання вантажних автомобілів без жодних на те доказів, що до того всього спричинило формування висновків, які не відповідають фактичним обставинам; застосував положення, які не підлягали застосуванню замість норм підпунктів 177.4.1, 177.4.2, 177.4.3, 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Вказав, що у періоді, що перевірявся відповідачем, позивач фактично поніс, відобразив у бухгалтерському та податковому обліку та підтвердив понесених витрат у сумі 6459979,5 грн. до яких належали: витрати на придбання паливно мастильних матеріалів; витрати на придбання запчастин, допоміжних та інших матеріалів; витрати на ремонт; витрати на оплату проїзду платними дорогами; витрати за митні та брокерські послуги; витрати на оплату інших послуг (стоянки, тощо); витрати на відрядження найманих працівників, тощо. Зазначив, що Податковий кодекс України не містить визначення, що саме розуміється під терміном «утримання основних засобів», а що вважається «ремонтом», та прямо не вказує які витрати слід вважати витратами на утримання автомобіля, а які витрати відносяться до його ремонту. Також вказав, що сідловий (сідельний) тягач не є вантажним автомобілем, що виключає можливість його віднесення до основних засобів подвійного призначення. Вказав, що суд першої інстанції помилково відносить сідлові (сідельні) тягачі, напівпричепи до засобів подвійного призначення через ототожнення їх з вантажними автомобілями, хоча ні сідлові (сідельні) тягачі, ні напівпричепи не є вантажними автомобілями, а тому і не можуть мати жодного відношення до основних засобів подвійного призначення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач має у власності 9 сідлових (сідельних) тягачів: DAF - 95 XF (ДНЗ: НОМЕР_2 ), DAF - 95 XF 380 (ДНЗ: НОМЕР_3 ), DAF - SDP 27 (ДНЗ: НОМЕР_4 ), DAF -ЗSDP 27 (ДНЗ: НОМЕР_5 ), DAF - 95 430 (ДНЗ: НОМЕР_6 ), DAF - 95 FT 430X (ДНЗ: НОМЕР_7 ), DAF - НОМЕР_8 430 (ДНЗ: НОМЕР_9 ), DAF (ДНЗ: НОМЕР_10 ), DAF (ДНЗ: НОМЕР_11 ); та 7 напівпричепів: KRONE SDP 27 (ДНЗ НОМЕР_12 ), KRONE SDP 27 (ДНЗ НОМЕР_13 ), KRONE SDP 27 (ДНЗ НОМЕР_14 ), KRONE SDP 27 (ДНЗ НОМЕР_15 ), KRONE SDP 27 (ДНЗ НОМЕР_16 ), KRONE (ДНЗ НОМЕР_17 ), KRONE (ДНЗ НОМЕР_18 ).

У періоді, що перевірявся податковим органом, позивач фактично поніс, відобразив у бухгалтерському та податковому обліку та підтвердив понесених витрат у сумі 6459979,50 грн. до яких належали: витрати на придбання паливно мастильних матеріалів; витрати на придбання запчастин, допоміжних та інших матеріалів; витрати на ремонт; витрати на оплату проїзду платними дорогами; витрати за митні та брокерські послуги; витрати на оплату інших послуг (стоянки, тощо); витрати на відрядження найманих працівників, тощо.

Тобто, всі витрати позивача у загальній сумі 6459979,50 грн. пов`язані з використанням належних йому сідлових тягачів з напівпричепами під час провадження господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями (далі ПК України).

Згідно зі ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється ст. 177 ПК України.

В розумінні п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пп. 177.4.6, яким доповнено п. 177.4 ст. 177 ПК України згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 та набув чинності з 01.01.2017, фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Тобто, Податковий кодекс України не передбачає можливість фізичній особі - підприємцю, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, при визначенні об`єкта оподаткування включати до витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця, амортизаційні відрахування на вантажні автомобілі.

Щодо посилання скаржника на те, що транспортні засоби (сідельний тягач та напівпричіп), амортизаційні відрахування на які ним були включені до складу витрат, не є вантажними автомобілями, а тому на них не поширюється дія положень абз. 3 пп. 177.4.6 п.177.4 ст. 177 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України Про автомобільний транспорт № 2344-III від 05.04.2001 (далі Закон 2344-ІІІ).

В розумінні статті першої цього закону автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Тобто, Закон № 2344-ІІІ поділяє автомобільні транспортні засоби за характером використання на такі різновиди: пасажирський, вантажний та спеціальний.

Згідно з визначенням, наведеним статтею 1 Закону № 2344-III, автомобілем вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Таким чином, основною характеризуючою ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Разом з тим, відповідно до Закону № 2344-III транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди:

- загального призначення транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу;

- спеціалізованого призначення транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач);

- спеціального призначення транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій.

Відповідно до норм Закону України Про автомобільний транспорт напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття сідельний тягач, наданим Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

З наведеного слідує, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до транспортних засобів в розумінні Закону України Про автомобільний транспорт, а тому підпадають під класифікацію за критеріями, визначеними цим законодавчим актом.

Положеннями ч. 3 ст. 19 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд.

В контексті наведених норм, дослідивши надані позивачем на підтвердження своїх доводів докази, колегія суддів приходить до висновку що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відносяться до категорії вантажних автомобілів. Водночас колегією суддів враховано, що автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

В межах спірних правовідносин суд не може враховувати те, що відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, вантажні автомобілі відносяться до товарної позиції за кодом 8704, тоді як сідельний тягач підпадає під код 8701 20 трактори колісні для напівпричепів, а напівпричепи під код 8716 39 30, оскільки Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності, встановлена Законом України Про Митний тариф України від 19.09.2013 р. № 584-VII, призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України.

Натомість відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами Податкового кодексу України.

Аналогічний висновок з цього питання викладений в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 р. у справі № 807/250/18 (провадження № К/9901/67317/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

На підставі цього, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані у справі рішення контролюючого органу в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та решти зобов`язань за оскаржуваними рішеннями за вищевказані порушення податкового законодавства (п.п. 177.4.5, п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України), є законними.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року по справі №520/5975/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 10.02.2021 року