Справа № 120/934/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

10 лютого 2021 р. Справа № 120/934/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Богоніс М.Б., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

08.02.2021 у Вінницький окружний адміністративний суд звернувся адвокат Шиманський Віталій Миколайович від імені та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

У позовній заяві представник просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у розгляді клопотань позивачів про затвердження розробленого Фізичною особою підприємцем ОСОБА_34 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Великовулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області за межами населеного пункту;

- зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою розробленого Фізичною особою підприємцем ОСОБА_34 від 24.11.2020 щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам площею 2,0 га кожному окремо, для ведення особистого селянського господарства на території Великовулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області за межами населеного пункту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги адвокат зазначив, що 08.10.2020, 09.10.2020, 12.10.2020 та 15.10.2020 звернувся через Цент надання адміністративних послуг «Прозорий офіс» в інтересах позивачів до відповідача із клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Оскільки після спливу місячного строку, передбаченого ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідачем не прийнято рішення про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або мотивованої відмови у наданні такого дозволу, позивачами 24.11.2020 було укладено договір № 335-2020 на виконання землевпорядних робіт за принципом «мовчазної згоди» про що повідомлено Головне управління.

Після виготовлення документації із землеустрою та її погодження відомості про земельні ділянки були внесено до Державного земельного кадастру.

З метою завершення процедури приватизації земельних ділянок, позивачі 19.01.2021 звернулися до відповідача із проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства з метою їх затвердження та передачі земельних ділянок у власність.

Однак, станом на 05.02.2021 відповідачем не розглянуто подані проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність чим порушено ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме не прийнято в двотижневий строк рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

На думку представника позивачів, відповідач при розгляді клопотань допустив систематичну протиправну бездіяльність щодо надання позивачам спочатку дозволів на розробку документації із землеустрою та подальшої передачі у власність земельних ділянок чим створив перешкоди у реалізації конституційних прав позивачів на отримання земельних ділянок безоплатно у власність.

Тому, з метою зобов`язання відповідача затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання її у власність, адвокат в інтересах позивачів звернулися до суду із цим позовом.

Одночасно із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову у спосіб:

- заборонити відповідачу вчиняти будь які розпорядчі чи реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:002:0289; :02:002:0267, :02:002:0265, :02:002:0268, :02:002:0271, :02:002:0260, :02:002:0282, :02:002:0261, :02:002:0269, :02:002:0280, :02:002:0272, :02:002:0276, :02:002:0284, :02:002:0259, :02:002:0281, :02:002:0264, :02:002:0283, :02:002:0291, :02:002:0262, :02:002:0277, :02:002:0288, :02:002:0273, :02:002:0290, :02:002:0263, :02:002:0278, :02:002:0275, :02:002:0274, :02:002:0279, :02:002:0286, :02:002:0258, :02:002:0287, :02:002:0266, :02:002:0270, які розташовані на території Великовулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області за межами населеного пункту до вирішення справи по суті;

- заборонити будь яким іншим особам (установам, організаціям) вчиняти дії, що стосуються предмета спору, а саме щодо вищезазначених земельних ділянок.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову адвокат зазначив, що відповідач допустив систематичну протиправну бездіяльність щодо реалізації конституційних прав позивачів на отримання безоплатно у власність земельних ділянок. Оскаржуваною бездіяльністю створюється загроза істотного ускладнення виконання рішення суду у цій справі та ефективного захисту порушених прав позивачів на безоплатне отримання земельних ділянок у власність.

Існування цієї загрози представник пов`язує із тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та наказу Голови Держгеокадастру від 17.11.2020 № 485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності» бажані для позивачів земельні ділянки відповідачем можуть бути передані в комунальну власність. Передача земель у комунальну власність створить додаткові перешкоди у затвердженні проектів землеустрою, адже в такому випадку доведеться звертатися до відповідних органів місцевого самоврядування які приймають рішення колегіально, а законами України не визначено чіткого порядку зобов`язання колегіального органу до прийняття певного рішення.

Також представник позивачів, з метою обґрунтування заяви про забезпечення позову зіслався на очевидну протиправність бездіяльності відповідача при розгляді клопотань позивачів про затвердження документації із землеустрою.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Визначаючись щодо заяви про забезпечення позову, суд керується такими мотивами.

Встановлено, що 08.10.2020, 09.10.2020, 12.10.2020 та 15.10.2020 позивачі звернулися через Цент надання адміністративних послуг «Прозорий офіс» до відповідача із клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Оскільки після спливу місячного строку, передбаченого положеннями ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідачем не надано дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок або мотивованої відмови у наданні такого дозволу, позивачі керуючись нормою абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України, дійшли висновку про виникнення у них права замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок без надання такого дозволу за принципом «мовчазної згоди».

Як наслідок, 24.11.2020 позивачами було укладено договір № 335-2020 на виконання землевпорядних робіт, про що повідомлено відповідача.

На виконання умов договору від 24.11.2020 № 335-2020 Фізичною особою підприємцем ОСОБА_34 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність кожному із позивачів.

З метою завершення процедури приватизації земельних ділянок, позивачі 19.01.2021 звернулися до відповідача із проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства з метою його затвердження та передачі земельних ділянок у власність.

У позовній заяві адвокат зіслався на те, що станом на 05.02.2021 відповідачем не розглянуто поданий проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

На думку представника, бездіяльність відповідача носить протиправний характер, адже порушує норми ч. 9 ст. 118 ЗК України, якою передбачено двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Наведені обставини спонукали позивачів звернутися до суду із цим позовом з метою зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, а до набрання законної сили рішенням суду у цій справі, просять у порядку забезпечення позову заборонити відповідачу та іншим особам (установам, організаціям) вчиняти будь які розпорядчі чи реєстраційні дії щодо земельних ділянок, які в процесі розроблення проекту землеустрою були сформовані та зареєстровані у Державному земельному кадастрі із присвоєнням відповідних кадастрових номерів.

При розгляді заяви суд враховує, що інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150 - 153 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 КАС України).

Надаючи оцінку аргументам заяви про забезпечення позову щодо ймовірних наслідків для позивачів, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Безумовно, форма пасивної поведінки суб`єкта владних повноважень яку сторона позивача вважає протиправною справляє певний несприятливий вплив на учасників правовідносин у яких така бездіяльність має місце. Така бездіяльність може завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не у кожному випадку є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі (такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18 та від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19, від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18). В іншому разі, застосування заходів забезпечення адміністративного позову стане можливим у кожному спорі, де предметом оскарження є бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Тому, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків бездіяльності суб`єкта владних повноважень і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Щодо аргументів представника позивачів про наявність очевидних ознак протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів позивачів такою бездіяльністю, суд зазначає наступне.

Із тексту позовної заяви встановлено, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень на очевидний протиправний характер якої наголошує представник позивача у заяві про забезпечення позову, є предметом оскарження у цій справі, а доводи про її протиправний характер є підставою позову.

Ознаки протиправності цієї бездіяльності сторона позивача пов`язує із тим, що відповідачем порушено норми ч. 9 ст. 118 ЗК України, якою передбачено двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою, для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. При цьому адвокат зазначає, що погоджений проект землеустрою подано відповідачу 19.01.2021, однак станом на 05.02.2021 відповідачем не прийнято рішення за результатом його розгляду.

Суд зазначає, що коли йдеться про «очевидність» ознак протиправності бездіяльності та порушення прав позивача, то такі ознаки не мають окреслених меж, однак йдеться насамперед про те, що вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом. Крім цього, твердження про «очевидність» протиправності бездіяльності до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Відтак, беручи до уваги, що заява про забезпечення позову у частині обґрунтування протиправного характеру бездіяльності дублює підстави позову та не доводить існування інших обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів до ухвалення рішення в адміністративній справі, оцінка оскаржуваної бездіяльності лише з точки зору аргументів позивача при розгляді заяви про забезпечення позову матиме наслідком формування правової позиції суду щодо підстав позову по суті, таке судове рішення суперечитиме меті процесуального інституту забезпечення позову в адміністративній справі. Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для постановлення ухвали про забезпечення позову із цих підстав.

Щодо аргументів заяви про те, що земельні ділянки можуть бути передані в комунальну власність, з огляду на що, на думку позивачів, існують підстави для заборони відповідачу вчиняти будь які розпорядчі чи реєстраційні дії щодо земельних ділянок, слід зазначити наступне.

15 жовтня 2020 року Президентом України прийнято Указ № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин».

Відповідно до пунктів 1 та 3 Указу від 15.10.2020 № 449/2020, Кабінету Міністрів України:

1) активізувати діяльність із передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність;

3) вжити в установленому порядку заходів щодо врегулювання питання забезпечення набуття гарантованого права громадян на землю під час передачі у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких громадянам надано дозволи на розроблення документації із землеустрою.

З метою забезпечення виконання Указу Президента України від 15 жовтня 2020 р. № 449, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 16 листопада 2020 р. № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин».

Згідно п.п. 1, 2 та 4 п. 1 Постанови від 16.11.2020 № 1113, Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити:

1) прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності;

2) передачу з 17 листопада 2020 р. земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

4) передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 р. документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

В подальшому Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру прийнято наказ від 17.11.2020 № 485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності» яким керівникам головних управлінь Держгеокадастру в областях поставлено завдання вжити заходів для виконання Постанови від 16.11.2020 № 1113.

Із мотивувальної частини заяви про забезпечення позову встановлено, що на думку сторони позивача прийняття вказаних підзаконних нормативно правових актів створює загрозу у реалізації прав позивачів на отримання бажаних для них земельних ділянок оскільки передача їх у комунальну власність ускладнить процедуру набуття права власності.

При оцінці наведених аргументів суд виходить із того, що прийняття вказаних актів є одним із етапів земельної реформи в Україні, удосконалення системи управління, дерегуляції у сфері земельних відносин та створення умов для реалізації прав громадян України і територіальних громад у цій сфері.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 р. № 1113 передбачено момент початку процедур із передачі земельних ділянок (17.11.2020), а також встановлено, що не здійснюється передача у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 р. зацікавленими особами подано до територіальних органів Держгеокадастру на затвердження документацію із землеустрою.

Представник позивачів зазначає, що документація із землеустрою з метою її затвердження подана позивачами 19.01.2021. Відтак, бажані для позивачів земельні ділянки відносяться до числа тих, які в силу наведених норм земельного законодавства можуть бути передані у комунальну власність.

В силу положень ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Водночас співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звідси, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 та від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18).

Суд зазначає, що забезпечення позову у бажаний для позивача спосіб унеможливить реалізацію завдань відповідача щодо втілення одного із етапів земельної реформи в Україні спрямованого на правомірну передачу земель у комунальну власність з метою дерегуляції у сфері земельних відносин та створення умов для реалізації прав громадян України і територіальних громад у цій сфері.

У свою чергу у разі невжиття заходів забезпечення позову, земельні ділянки (за певних умов) можуть бути передані у комунальну власність. Для позивачів це матиме наслідком зміну суб`єкта прийняття рішення про безоплатну передачу земельних ділянок із територіального органу Держгеокадастру на відповідний орган місцевого самоврядування. Така зміна сама по собі не спричинить настання негативних для позивачів наслідків, оскільки презюмується, що орган місцевого самоврядування у правовідносинах із особою повинен діяти добросовісно та правомірно. Відтак є передчасними побоювання позивачів про те, що передача земель у комунальну власність створить для них додаткові неправомірні перешкоди для набуття права власності на землю.

Підсумовуючи зазначене суд доходить висновку, що забезпечення позову у бажаний для позивачів спосіб матиме більш негативні наслідки у порівнянні із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а тому є неспівмірними. Відтак, заява про забезпечення позову із вказаних у ній підстав та спосіб не підлягає задоволенню.

Щодо прохання представника позивачів про забезпечення позову у спосіб заборони будь яким іншим особам (установам, організаціям) вчиняти дії, що стосуються предмета спору, а саме щодо вищезазначених земельних ділянок, слід додатково зазначити наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено у спосіб заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

В силу приписів частини першої статті 152 КАС України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Суд зазначає, що подавши заяву про забезпечення позову у вказаний спосіб, представник позивачів у заяві не навів обґрунтування про необхідність застосування саме такого заходу. Заявником не вказано які особи (установи, організації), у який спосіб та які дії можуть вчиняти щодо бажаних для позивачів земельних ділянок як і не зазначено про загрозу правам та інтересам позивачів від таких дій.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм оцінку, суд дійшов висновку про відсутність передбачених нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстав для забезпечення позову на цій стадії адміністративного процесу. Тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_35 про забезпечення позову у справі № 120/934/21-а відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її підписання (ст. 256 КАС України).

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Богоніс Михайло Богданович