Справа № 260/4593/20
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2021 року м. Ужгород№ 260/4593/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області згідно якого просив суд: 1. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії - переходу на інший вид пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 30 січня 2020 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723- XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці поданій відповідачу для перерахунку, з встановленими законодавством відповідними доплатами та надбавками.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, відповідно до приписів статей 12, 257, 262 КАС України ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

27.01.2021 року вказану позовну заяву було залишено судом без руху у так як, виходячи зі змісту заявлених вимог, суд зазначає, що позивачем викладено вимоги не конкретизувавши їх, а саме, у прохальній частині позовної заяви позивачем не конкретизовано, які саме рішення Пенсійного фонду України позивач просить визнати протиправним та відповідно таким, що підлягає скасуванню.

На виконання вимог ухвали представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог згідно якої позивач наполягав на розгляді позовних вимог саме щодо визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії переходу на інший вид пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723- XII, викладені в комісійному рішенні відповідача від 07.02.2020 року та в листі відповідача від 18.12.2020 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити і здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 30 січня 2020 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-Х11 у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці поданій відповідачу для перерахунку, з встановленими законодавством відповідними доплатами та надбавками

Згідно ухвали суду від 01.02.2021 року судом продовжено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року судом позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії переходу на інший вид пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723- XII, викладеного в комісійному рішенні відповідача від 07.02.2020 року - залишено без розгляду. В іншій частині позовних вимог судом продовжено судовий розгляд даної справи по суті позовних вимог.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.11.2020 року позивач із заявою встановленого зразка звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про переведення з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII. До заяви були додані довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років). Головним управлінням відповідно до Рішення №73 від 19.11.2020 року позивачу відмовлено у переході з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII. Оскаржуване позивачем рішення було мотивовано тим, що за міркуванням відповідача відповідно до наданих позивачем довідок та трудової книжки його стаж державного службовця складає 4 роки 6 місяців. Інших підстав для відмови в перерахунку пенсії не встановлено, позаяк про такі в рішенні відомості відсутні.

Позивач вважає таке рішення прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, а тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Представник відповідача проти задоволення даного адміністративного позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, при цьому додатково пояснивши, що пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889- VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсій відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Із системного аналізу вищевказаних законодавчих норм випливає, що з набранням чинності Закону №889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом із тим, законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 року (день набрання чинності Законом № 889-VIII) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, або які мають не менш як 20 років стажу на таких посадах. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723- XII в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески). Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 р. №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», що підлягає застосуванню з 01.05.2016 р. Положення абз.3 п 2 даного Порядку, що кореспондується із вищенаведеними нормами розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №889-VIII, встановлює умову для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, зокрема, для тих осіб, які на день набрання чинності Законом (01.05.2016 р.) займають посади державної служби, - наявність не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Слід зауважити, що ст. 25 Закону №3723-ХІІ визначено сім категорій посад, залежно від яких встановлено ранги державних службовців, які, у свою чергу, є основним критерієм, котрий визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії держслужбовця. Враховуючи те, що згідно наданих позивачем довідок та трудової книжки відповідачем встановлено, що стаж державного службовця позивача становить 4 роки 6 місяців, що не дає права на призначення пенсії за віком - державна служба, з огляду на відсутність у позивача необхідного стажу державної служби (законодавчо визначених 10 років), відповідачем правомірно відмовлено у переході з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, 09.11.2020 року позивач із заявою встановленого зразка звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про переведення з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII. До заяви були додані довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років). Головним управлінням відповідно до Рішення №73 від 19.11.2020 року позивачу відмовлено у переході з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII. Оскаржуване позивачем рішення було мотивовано тим, що відповідно до наданих позивачем довідок та трудової книжки його стаж державного службовця складає 4 роки 6 місяців, а тому правових підстав для переходу з одного виду пенсії на інший у позивача немає.

Не погодившись із прийнятим рішенням, яке позивач вважає прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом Преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини першої статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Тобто, відповідач у справі - орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Згідно з статтею 3 Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частини другої статті 46 Конституції України це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Також, статтею, 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При цьому, згідно з статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Тобто, конституційне право на соціальний захист включає в себе і право громадян на забезпечення їх у старості шляхом призначення та виплати пенсії за віком, пенсії за вислугу років та інших її видів, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків та є однією з форм соціального захисту, чим, в свою чергу, визначається зміст і характер обов`язків держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, з набранням чинності вказаного Закону втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з статтею 90 Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З системного аналізу положень Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, вбачається, що з набранням чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з цим, законодавцем передбачене виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 мають не менше як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01.05.2016 посади державної служби.

Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Механізм обчислення стажу державної служби визначений Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), чинним у період чинності Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII.

Відповідно до частини першої статті 15 Закон України «Про державну податкову службу в Україні», посадовою особою органу державної податкової служби могла бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Статтею 6 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 465/7218/16-а.

Тобто, період роботи позивача у податкових органах на різних посадах зараховується до стажу державної служби, що дає право на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Однак, позивач, із відповідною позовною заявою щодо зарахування до стажу державної служби до відповідача не звертався, рішення за результатами розгляду таких позивачем не надано та судом в ході судового розгляду даної справи по суті позовних вимог не здобуто.

Згідно записів трудової книжки позивач працював на посадах: З 19.04.1996 р. по 11.04.2005 р. в Державній податковій інспекції Воловецького району; з 23.11.2005 р. по 11.06.2010 р, в Воловецькій державній адміністрації; з 16.11.2010 р. по 05.11.2015 р. в Жденіївській селищній раді.

В період роботи з 19.04.1996 р. по 11.04.2005р. позивачу були присвоєні спеціальні звання згідно статті 15 Закону України від 04.12.1990 №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», а саме: 1997 році - «Радник податкової служби 2 рангу»; 2003 році - «Радник податкової служби 1 рангу».

Щодо роботи на посаді селищного голови смт.Жденієво то відповідно підпункту 11 пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 р. дія цього Закону не поширюється на посадових осіб органів місцевого самоврядування.

У той же час, у ст. 3 Закону України №2493-111 від 07.06.2001 р. «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон №2493-111) зазначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах.

Посади в органах місцевого самоврядування розподілено за відповідними категоріями згідно зі ст. 14 Закону №2493-ІІІ. При прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування приймається присяга посадової особи органу місцевого самоврядування та присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад (стаття 15 Закону №2493-111).

Отже, посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями. Крім того, відповідно до ст. 5 Закону від 10.12.15 p. №889-VIII «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, постановами Верховної Ради, указами Президента, актами КМУ та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, є встановлення за займаною посадою, відповідного рангу За даними трудової книжки позивача в 18.02.1997 р. рішенням атестаційної комісії присвоєно персональне звання - «радник податкової служби 2 рангу», 01.02.2003 р. - присвоєно спеціальне звання «радник податкової служби 2 рангу», 16.11.2010 року прийняв Присягу посадової особи місцевого самоврядування, то підстав зарахувати періоди роботи в Державній податковій інспекції Воловепького району та Жденіївській селищній раді не має, так як з відповідним позовом позивач не звертався, у зв`язку із чим, з огляду на відсутність у позивача необхідного стажу державної служби (законодавчо визначених 10 років), відповідачем правомірно відмовлено у переході з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Відповідно до підпункту 2 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

астиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки відповідач довів правомірність оскаржуваного позивачем рішення, а встановлені обставини справи свідчать про правомірність такого суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, а тому даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 6,72-77,139,244,246,250,255,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88008, код ЄДРПОУ - 2453063) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору