Справа № 826/614/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 826/614/16

адміністративне провадження № К/9901/13952/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Хохуляка В.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС (далі - Митниця) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2016 (суддя - Кобилянський К.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016 (головуючий суддя - Саприкіна І.В., судді - Карпушова О.В., Кучма А.Ю.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (далі - Товариство, ТОВ «Епіцентр К») до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду із адміністративним позовом до Митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару від 15.07.2015 №100260001/2015/200022/2, №100260001/2015/200023/2, №100260001/2015/200024/2, від 17.07.2015 №100260001/2015/200026/2, №100260001/2015/200027/2, №100260001/2015/200028/2, №100260001/2015/200029/2, від 06.08.2015 № 100260001/2015/200033/2, №100260001/2015/200034/2, № 100260001/2015/200035/2, № 100260001/2015/200036/2, від 13.08.2015 №100260001/2015/200039/2, № 100260001/2015/200040/2, від 26.08.2015 № 100260001/2015/200042/2, № 100260001/2015/200043/2, від 10.09.2015 №100260001/2015/200046/2, № 100260001/2015/200047/2, №100260001/2015/200048/2, від 14.09.2015 №100260001/2015/200049/2, від 15.09.2015 №100260001/2015/200050/2, від 23.09.2015 №100260001/2015/200056/2, №100260001/2015/200057/2, від 05.10.2015 №100260001/2015/200058/2.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 17.05.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016, позов задовольнив у повному обсязі: визнав протиправним та скасував рішення Митниці від 15.07.2015 №100260001/2015/200022/2, №100260001/2015/200023/2, №100260001/2015/200024/2, від 17.07.2015 №100260001/2015/200026/2, №100260001/2015/200027/2, №100260001/2015/200028/2, №100260001/2015/200029/2, від 06.08.2015 №100260001/2015/200033/2, №100260001/2015/200034/2, №100260001/2015/200035/2, №100260001/2015/200036/2, від 13.08.2015 №100260001/2015/200039/2, №100260001/2015/200040/2, від 26.08.2015 №100260001/2015/200042/2, №100260001/2015/200043/2, від 10.09.2015 №100260001/2015/200046/2, №100260001/2015/200047/2, №100260001/2015/200048/2, від 14.09.2015 №100260001/2015/200049/2, від 15.09.2015 №100260001/2015/200050/2, від 23.09.2015 №100260001/2015/200056/2, №100260001/2015/200057/2, від 05.10.2015 №100260001/2015/200058/2.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили з того, що Товариством вірно визначено митну вартість товару за ціною контракту із застосуванням основного методу, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може вважатись заниженням ним митної вартості та не є перешкодою для застосування митним органом першого (основного) методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості, в той час як Митниця не довела наявності у поданих Товариством документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Митниця оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 19.10.2016 відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: декларантом заявлені розбіжні відомості щодо виробника товару, а саме: у інвойсах, наданих позивачем, зазначалось, що товар поставлявся на умовах поставки EXW, за кожною поставкою декларантом до митного оформлення подано довідки експедитора «Arte Della Logistica HD S.R.L.» від 03.07.2015 №915/09-07, від 10.07.2015 №915/09-14 та від 30.07.2015 №915/09-50 щодо транспортно - експедиційних послуг, у яких вказано вартість транспортно -експедиційних послуг від порту Кастельйон до порту Одеса. У цих довідках, як зазначає скаржник, не вказані витрати на навантаження, вивантаження, обробку оцінюваних товарів та вартість перевезення від місць знаходження підприємств-виробників до порту Кастельйон. Тому, декларанту було запропоновано надати додаткові документи відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, із змінами та доповненнями, від 13.03.2012 №4495-VI (далі у тексті - МК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) із зазначення переліку наступних документів: виписки з бухгалтерської документації; ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Оскільки, декларант відмовився їх надати відповідачеві, то відповідно до частини 2 статті 54 МК України орган доходів та зборів відмовив у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю та правомірно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство просить суд відмовити у її задоволенні, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 08.02.2021 прийняв касаційну скаргу Митниці до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив попередній розгляд справи на 09.02.2021.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що Товариство здійснювало ввезення на територію України товару (а саме: плитка керамічна), придбаного у іноземних виробників за зовнішньоекономічними договорами (контрактами) купівлі-продажу від 11.12.2013 № 2562/К60, від 15.12.2015 № 2485/К60, від 11.12.2013 № 2561/К60, від 26.11.2014 № 1907/К60, від 23.10.2014 № 1558/К60, від 24.03.2015 № 443/К60.

Відповідно до умов усіх перерахованих вище контрактів продавець поставляв товар на умовах EXW - Кастелон, Іспанія (правил Инкотермс - 2010).

У період з 15.07.2015 по 05.10.2015 на виконання контрактів з Іспанії до України було ввезено 23 партії керамічної плитки.

З метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до Київської міської митниці ДФС відповідно 23 митні декларації.

Під час декларування позивачем було вказану митну вартість товару визначену за основним методом, тобто, за ціною договору.

До кожної митної декларації ТОВ «Епіцентр К», у передбаченому митним законодавством порядку, додав відповідний пакет документів, необхідних для розмитнення товару, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, рахунок-фактуру (інвойс), договір про перевезення, коносамент, довідку про вартість транспортно-експедиторських послуг, прайс-лист виробника товарів, специфікацію до інвойсу, копію митної декларації країни відправлення, сертифікат походження загальної форми та сертифікат якості.

На етапі перевірки митної вартості товару Митниця відмовила Товариству у визнанні митної вартості товарів за першим (основним) методом із посиланням на те, що подані декларантом документи не містять усіх даних на підтвердження числових значень складових митної вартості (відсутня інформація щодо витрат на навантаження, вивантаження, обробку оцінюваних товарів) та не надані дані про вартість перевезення від Дос-Ерманас, Нулес, Онда та Алькора (місцезнаходження підприємств) до порту Кастельйон (Іспанія).

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції щодо неправомірності оспорюваних рішень Митниці, виходячи з такого.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, скаржник посилається на необхідність надання додаткових документів у зв`язку з тим, що у наданих декларантом довідках про транспортно - експедиційні послуги відсутні відомості про витрати на навантаження, вивантаження, обробку оцінюваних товарів та вартість перевезення від міст Дос-Ерманас, Нулес, Онда та Алькора (місцезнаходження підприємств) до порту Кастелон (Іспанія).

Спростовуючи ці доводи суди попередніх інстанцій, із висновками яких погоджується колегія суддів Верховного Суду, вірно зазначили наступне.

Так, відповідно до частин першої - третьої статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення митної вартості.

Згідно із статтею 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Пунктами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням частини десятої цієї статті.

Ціна, що фактично була сплачена або підлягає сплаті це загальна сума всіх платежів, які були здійсненні покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Так, частина 2 статті 55 Митного кодексу України визначає, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в органу доходів і зборів інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

З аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Разом з цим, якщо такі документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Колегія суддів Верховного Суду наголошує, що стала судова практика вирішення подібних правовідносин визначає прямий обов`язок митного органу, у випадках повідомлення декларанта про необхідність надати додаткові документи, обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів із суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки, з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовувати додаткові документи у декларанта та надає Митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, правильно встановлено судами, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, у рішенні про коригування заявленої Товариством митної вартості товарів, в якості єдиної підстави відмови, зазначено, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові та значення складових митної вартості товарів.

Як вбачається у матеріалах справи, в оскаржуваних рішеннях Митниця не вказала конкретні обставини, що викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на основі поданих декларантом документів, а також обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей та не зазначили документи, надання яких може усунути саме ці розбіжності, що виникли у митного органу. Крім того, не витребовувались документи і під час проведення консультацій та не пояснювалось відповідачем, яким чином вказані ним документи можуть спростувати/підтвердити числові значення складових митної вартості товару.

Більше того, у даному випадку поставка товару здійснювалась за умовами EXW (за правилами Інкотермс - 2010).

Так, відповідно до Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) термін умови поставки EXW, англ. Ex Works, або «Франко завод» (…назва місця) - означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Таким чином, у разі поставки товару на умовах EXW витрати з доставки товару до вказаного у контракті місця покладаються на продавця.

Так, судами встановлено, що відповідно до пункту 2.1, наданих митному органу контрактів, сторонами узгоджено, що ціни на товар встановлюються на умовах Інкотермс - 2010 згідно з пунктом 4.1 контракту.

У даному випадку, за умовами розділу 4 всіх контрактів, а саме пункту 4.1, місцем поставки визначено, що продавець постачає товар на умовах EXW - м. Кастелон, Іспанія. Декларант надав Митниці договори на надання транспортно-експедиційних послуг та специфікації до них, якими достеменно підтверджуються усі понесені Товариством витрати на перевезення товару з м. Кастелон до України.

Так, пунктом 4.4. контрактів сторонами визначено, що поставка вважається завершеною, коли товар завантажений на транспортні засоби в узгодженому місці завантаження згідно з пунктом 4.1 Контракту.

Враховуючи згадані положення розділу 4 контрактів, судами вірно встановлено, що витрати щодо вартості пакування, маркування, завантаження і закріплення товару на транспортному засобі вже включенні у загальну суму контракту, вказану у пункті 2.2 відповідного контракту.

Враховуючи вищевикладене, судами обґрунтовано спростовано твердження митного органу про те, що надані декларантом документи містили не всі відомості, які підтверджують числове значення митної вартості, не відповідають фактичним обставинам. Тобто, у скаржника були відсутні правові підстави витребовувати додаткові документи, оскільки, митна вартість товару позивачем підтверджена належним чином обраним методом.

Більше того, Суд звертає увагу і та те, що знайшли своє підтвердження посилання позивача, що вищезазначені обставини не були зазначені Митницею ані при коригуванні митної вартості товару, ані під час проведення консультацій.

Вірними вважає колегія суддів Верховного Суду висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо того, що повідомлення відповідачем на стадії судового оскарження інших підстав неприйняття заявленої декларантом митної вартості, ніж ті, що були зазначені в його рішеннях про коригування митної вартості та в листах-відповідях про відмову у перегляді рішень про коригування митної вартості товарів, не можуть бути причиною виникнення сумніву у задекларованій позивачем митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Зважаючи на положення частини п`ятої статті 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Судами попередніх інстанції вірно встановлено, що вартість імпортованого Товариством товару відповідала ціні господарської операції та була сплаченою у повному обсязі, що витрати на навантаження, вивантаження, обробку оцінюваних товарів та вартість перевезення від місць знаходження підприємств-виробників до порту Кастельйон були понесені продавцем і включені у ціну товару, про що сторони домовились при погодженні відповідних пунктів контракту, наданого за кожною окремою партією поставки.

Також, вірним є те, що судами попередніх інстанцій не прийнято до уваги посилання відповідача на ту обставину, що подібні товари поставлялись на територію України та проходили митне оформлення із зазначенням декларантами іншої ціни на подібний товар, виходячи з такого.

Згідно з пунктами 3 та 4 статті 60 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що Митницею не було зазначено жодних доказів наявності у поданих Товариством документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, в оскаржуваних рішеннях не наведено фактів, що є обов`язковими відповідно до пункту 2 статті 55 Митного кодексу України, які вплинули на таке коригування.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Товариством вірно визначено митну вартість товару - «плитки керамічної» за ціною контракту із застосуванням основного методу.

Таким чином, доводи Митниці, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2016 та ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016, оскільки, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні її касаційної скарги слід відмовити. При цьому, посилання Митниці на те, що під час митного оформлення, а саме: у інвойсах, наданих позивачем, зазначалось, що товар поставлявся на умовах поставки EXW, так за кожною поставкою декларантом до митного оформлення подано довідки експедитора «Arte Della Logistica HD S.R.L.» щодо транспортно - експедиційних послуг, у яких вказано вартість транспортно -експедиційних послуг від порту Кастельйон до порту Одеса, однак, декларантом не надано Митниці документів, що підтверджують вказані витрати на навантаження, вивантаження, обробку оцінюваних товарів та вартість перевезення від місць знаходження підприємств-виробників до порту Кастельйон, а тому заявлена декларантом митна вартість товарів підлягає коригуванню є неспроможними, оскільки, судами вірно встановлено, що суми оплати за товар вказані у контрактах були сплачені Товариством згідно з платіжних доручень, що містять матеріали справи та були надані Митниці, таким чином вартість імпортованого товару співпадала з даними платіжних доручень, заявлена Товариством митна вартість товару відповідала ціні господарської операції та була сплачена останнім у повному обсязі.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Митниці підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016 - без змін.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частин 1, 5 ст. 355, статей 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева В.В. Хохуляк Р.Ф. Ханова