Справа № 380/226/21
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/226/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

10 лютого 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність щодо недоплати щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2016-2020 роки відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту»;

зобов`язати здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2015-2020 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 25.12.1998 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме виплатити за 2016 рік 4730 грн. (5650 грн. належить) 920 грн. (виплатити), за 2017 рік 5360 грн. (6560 належить) 1200 грн. (виплатити), за 2018 рік 5995 грн. (7260 належить) 1265 грн. (виплатити), за 2019 рік 6190 грн. (7485-1295), за 2020 рік 6800 грн. (8190 належить) 1390 грн. (виплатити).

Розглядаючи питання щодо залишення позовних вимог в частині недоплати щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2016-2019 роки відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» без розгляду, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В практиці Верховного Суду, а саме: у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 380/5202/20 (К/9901/25497/20) сформовано наступні висновки щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних.

Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на наступне.

У Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом у липні 2020 року та оспорює бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у розмірі, передбаченому ст.12 Закону України Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту.

Як правильно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій, спірна виплата є регулярною та виплачується один раз на рік, тому про порушення своїх прав позивач міг дізнатись у квітні-травні 2014 року при отриманні щорічної допомоги до 5 травня.

Відтак, посилання касатора на триваючий характер бездіяльності відповідача щодо невиплати разової допомоги до 5 травня за 2014 рік у тому розмірі, який, на думку позивача, мав бути йому нарахований, є необґрунтованими.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що на дані спірні правовідносини поширюються вимоги щодо шестимісячного строку для звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату такої допомоги.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

В практиці Верховного Суду, а саме: у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 380/5202/20 (К/9901/25497/20) сформована позиція щодо шестимісячного строку для звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня.

У даному випадку суд звертає увагу на таке.

Як передбачено положеннями ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня позивачу проведено у 2015-2019 році, що ним не заперечується.

Відтак, позивач дізнався про порушення своїх прав відповідно у 2015-2019 роках.

06.01.2021 року позивач звернувся з даним позовом до Львівського окружного адміністративного суду.

Відтак, на час подання позову 06.01.2021 року позивачем було пропущено строк звернення до суду передбачений положеннями ч.2 ст.122 КАС України.

Також, судом не встановлено, а позивачем не наведено достатніх аргументів, які б вказували на поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

У відповідності до положень п.8 ч.1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.123 згаданого Кодексу, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність щодо недоплати щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2016-2019 роки відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» , слід залишити без розгляду.

Як наслідок, підлягають залишенню без розгляду і похідні вимоги в цій частині щодо спонукання до вчинення дій.

Щодо судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий не належить стягувати із сторін.

Керуючись ст.ст.240, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради в частині вимог про:

визнання протиправною бездіяльність щодо недоплати щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2016-2019 роки відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту»;

зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2015-2019 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 25.12.1998 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме виплатити за 2016 рік 4730 грн. (5650 грн. належить) 920 грн. (виплатити), за 2017 рік 5360 грн. (6560 належить) 1200 грн. (виплатити), за 2018 рік 5995 грн. (7260 належить) 1265 грн. (виплатити), за 2019 рік 6190 грн. (7485-1295), залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.Я.Мартинюк