Справа № 640/3067/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3067/20 Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Коротких А.Ю.,
суддів: Сорочка Є.О.,
Чаку Є.В.,
при секретарі Григорук В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми права.
03 лютого 2021 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від відповідача, в якому він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року, а рішення суду першої інстанції без змін.
08 лютого 2021 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд даної справи у режимі відеоконференції. Однак під час розгляду даного клопотання в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявник пояснив, що дане клопотання втратило свою актуальність, а тому суд, без виходу в нарадчу кімнату, залишив його без розгляду.
Крім того, 08 лютого 2021 на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи документів на підтвердження позовних вимог щодо судових витрат (за текстом даного клопотання): оригінали квитків (07.03 Кривий Ріг 08.03 Київ та 08.03 Київ 09.03 Кривий Ріг) на суму 1347 грн. 95 коп., яке було задоволено частково в частині залучення до матеріалів справи.
Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 23.11.2015 року Саксаганським районним військовим комісаріатом м. Кривий Ріг.
Правовий статус ветеранів війни врегульовано Законом України від 22.10.1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (із змінами і доповненнями) (далі Закон №3551).
Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 12 Закону №3551 учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: 4) 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 5) 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
Підпунктом 5 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 року Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування встановлено такі соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії:
для користування послугами з газопостачання: за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання - 4,4 куб. метра на одну особу на місяць; за наявності газової плити в разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 7,1 куб. метра на одну особу на місяць; за наявності газової плити та газового водонагрівача - 14 куб. метрів на одну особу на місяць.
Постановою Кабінету Міністрів України №609 від 18.08.2017 року затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 цієї постанови: 2. У підпункті 5 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 409 Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування (Офіційний вісник України, 2014 р., № 73, ст. 2064; 2016 р., № 35, ст. 1367): 1) в абзаці другому цифри 4,4 замінити цифрами 3,3; 2) в абзаці третьому цифри 7,1 замінити цифрами 5,4; 3) в абзаці четвертому цифри 14 замінити цифрами 10,5..
Вважаючи пункт 2 постанови №609 протиправним, позивач, як користувач послуг газопостачання, який користується пільгами, встановленими пунктами 4, 5 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах регламентовано Конституцією України, Законом України від 27.02.2014 року №794-VII Про Кабінет Міністрів України (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №794-VII), Законом України від 11.09.2003 року №1160-IV Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1160-IV), Регламентом Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 року №950.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України є колегіальним органом. Кабінет Міністрів України приймає рішення після обговорення питань на його засіданнях.
Частиною першою статті 6 Закону №794-VII встановлено, що до складу Кабінету Міністрів України входять Прем`єр-міністр України, Перший віце-прем`єр-міністр України, віце-прем`єр-міністри та міністри України.
З аналізу вказаних положень Закону №794-VII вбачається, що Кабінет Міністрів України не є юридичною особою, оскільки здійснює свої повноваження через відповідні органи центральної влади, що свідчить про помилковість твердження позивача про прийняття постанови нелегітимно існуючим відповідачем.
Приписами статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Частиною другою цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
Згідно з пунктом 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Статтею 1 Закону № 1160-IV визначено, що регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.
Зі змісту наведених вище правових норм суд дійшов висновку, що регуляторний акт характеризується наступним: 1) приймається уповноваженим регуляторним органом; 2) спрямований на регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторним органом та суб`єктом господарської діяльності; 3) має ознаки нормативно-правового акта, тобто розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, прийнятий щодо невизначеного кола суб`єктів.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, врегульовано Законом України від 05.10.2000 року № 2017-III Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії (із змінами і доповненнями) (далі Закон №2017).
Відповідно до статті 5 Закону №2017 державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.
На виконання вимог статей 5, 9 Закону №2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.08.2014 року №409 Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування, а постановою від 18.08.2017 року №609 затверджено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409.
Відповідно до змісту Пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України від 02.08.2017 року, метою останньої є внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 в частині перегляду норм споживання газу для побутових потреб (приготування їжі та підігрів води).
Згідно з пунктом 10 Пояснювальної записки, проект акта не є регуляторним актом.
Згідно із статтею 51 Закону №1160-IV, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем`єр-міністр України, рішення вважається прийнятим.
Після підписання акта Кабінету Міністрів України внесення до його тексту будь-яких змін, у тому числі виправлення орфографічних і стилістичних помилок, здійснюється в порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.
Порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень встановлює Регламент Кабінету Міністрів України (далі також - Регламент), який визначає інші процедурні питання його діяльності.
Відповідно до пункту 1 § 29 глави 1 розділу 4 Регламенту, акти Кабінету Міністрів нормативного характеру видаються у формі постанов.
Проекти актів Кабінету Міністрів готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів, доручень Прем`єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту (пункт 1 § 32 глави 2 розділу 4 Регламенту).
Згідно з пунктом 2 § 33 глави 2 розділу 4 цього Регламенту розробниками проектів актів Кабінету Міністрів є міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації відповідно до своєї компетенції.
Відповідно до пункту 1 § 11 розділу 2 Регламенту для забезпечення документування діяльності Кабінету Міністрів застосовуються: власноручний підпис - у разі підписання (візування) оригіналу документа у паперовій формі, кваліфікований електронний підпис - у разі підписання (візування) оригіналу електронного документа, кваліфікована електронна печатка - у разі засвідчення електронної копії оригіналу документа; печатка з найменуванням Кабінету Міністрів та зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки документів у паперовій або електронній формі (далі - бланки), які створюються за зразками та застосовуються згідно з порядком, що затверджуються наказом Державного секретаря Кабінету Міністрів.
Колегія суддів зазначає, що позивачем ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не уточнено, у якій саме формі (письмовій або електронній) Прем`єр-міністром України не підписано регуляторний акт, а також не надано доказів, на яких ґрунтується це твердження, як і твердження про відсутність гербової печатки Кабінету Міністрів України на оскаржуваній постанові, з огляду на що останні є безпідставними та не беруться до уваги.
Згідно з §44 глави 4 Регламенту за результатами правової експертизи проекту акта Кабінету Міністрів Мін`юст оформляє висновок за встановленою ним формою, невід`ємною частиною якого є висновок за результатами експертизи на відповідність проекту акта положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У висновку Мін`юсту обов`язково зазначаються правові підстави прийняття акта з посиланням на норми законодавчих актів, згідно з якими предмет правового регулювання проекту акта належить до повноважень Кабінету Міністрів. Висновок підписує Міністр, а у разі його відсутності - перший заступник Міністра.
Проект акта Кабінету Міністрів, який розробник подає Мін`юсту для проведення правової експертизи, обов`язково погоджується керівником юридичної служби відповідного органу.
Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.03.2020 року № 1207/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 року за № 381/10661, яким визначено процедуру подання до органів юстиції нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації, та єдиний механізм їх розгляду і державної реєстрації, за результатами проведених експертиз орган юстиції в межах установлених відповідно пунктами 5 чи 11 Положення строків приймає одне з таких рішень: 1) про державну реєстрацію нормативно-правового акта, якщо нормативно-правовий акт відповідає Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, Конвенції про права осіб з інвалідністю, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), принципам забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, антикорупційному законодавству з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, правилам нормопроєктувальної техніки, яке оформлюється наказом органу юстиції. У преамбулі наказу зазначається стаття 1 Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493 Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, у розпорядчій частині наказу викладається рішення органу юстиції.
Наказ про державну реєстрацію нормативно-правового акта оформляється окремо щодо кожного зареєстрованого нормативно-правового акта або включає список нормативно-правових актів, щодо яких прийнято рішення про державну реєстрацію. До наказу додається висновок про державну реєстрацію нормативно-правового акта (додаток 2), який підписується виконавцем та у разі наявності керівниками відповідних структурних підрозділів (згідно з розподілом обов`язків в органі юстиції), погоджується керівником структурного підрозділу державної реєстрації нормативно-правових актів і затверджується заступником керівника органу юстиції (згідно з розподілом обов`язків). Цей висновок не подається, якщо головним розробником нормативно-правового акта є Міністерство юстиції, розробниками - центральні органи виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції, а правові аспекти, зазначені у пункті 10 цього Порядку, відображаються у пояснювальній записці до проекту нормативно-правового акта.
З матеріалів справи вбачається, що розробником проекту постанови №609, поданого до Кабінету Міністрів України, є Міністерство соціальної політики України. За результатами правової експертизи до проекту постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України Міністерством юстиції України складено Висновок від 28.07.2017 року.
Пункт 3 Пояснювальної записки містить перелік правових аспектів проекту постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не порушено встановленого порядку державної реєстрації нормативно-правового акта.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018 року, яке набрало законної сили 09.08.2018 року, адміністративний позов публічного акціонерного товариства Хмельницькгаз до Кабінету Міністрів України задоволено частково. Визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203 Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. Визнано протиправним та нечинним пункт 1 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 204. Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому було офіційно оприлюднено постанови Кабінету Міністрів України: від 23.03.2016 року № 203 Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та від 23.03.2016 року № 204 Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 № 409 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до змісту рішення суду у справі №826/2507/18 судом встановлювалися та досліджувалися обставини протиправності процедури прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203 Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та пункту 1 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 204.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Разом з тим, предметом спору у справі №640/3067/20 є оскарження протиправності пункту 2 постанови №609, яким внесено зміни у підпункт 5 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року№409, процедура винесення яких у межах розгляду справи №826/2507/18 судом не досліджувалася, що спростовує твердження позивача про розповсюдження дії частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України на спірні правовідносини у справі №640/3067/20.
Інших обґрунтувань протиправності пункту 2 постанови №609 позивачем не зазначено, в той час, як твердження про завищення нормативів користування житлово-комунальними послугами не доведено останнім належними доказами, та є суб`єктивною оцінкою самого позивача.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову про визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України щодо підготовки, розроблення, аналізу, оприлюднення проекту, встановлення строку для подання пропозицій та зауважень, погодження із уповноваженим органом, погоджень і консультацій, проведення правової експертизи Мін`юстом, розгляду, узгодження, прийняття, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, видання, оприлюднення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №609 та скасування пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №609 від 18.08.2017 року. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню як похідна.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки судом апеляційної інстанції не було змінено, ухвалено нове рішення, то підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.
Повний текст виготовлено 10 лютого 2021 року.