Справа № 947/481/21
Суддя: Маломуж А. І.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/481/21
Провадження № 2-а/947/41/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання Абухіної Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

05.01.2021 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.12.2020. В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що постановою відповідача від 18.12.2020 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що він, керуючи ТЗ з напівпричепом TAD днз НОМЕР_1 перевозив не габаритний вантаж (комбайн) та мав не повну комплектацію, а саме: відсутній жорсткий буксир, 2 противідкотні опори, чим порушив вимоги постанови КМУ № 30, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП України. Вважає оскаржувану постанову неправомірною, оскільки інспектором поліції неправомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності. Просив скасувати постанову від 18.12.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу адміністративну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 12.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача УПП в Одеській області у судовому засіданні заперечив проти позову, надав відзив на позов відповідно до якого, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що твердження позивача, викладені у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що 18.12.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що він, керуючи ТЗ з напівпричепом TAD днз НОМЕР_1 перевозив не габаритний вантаж (комбайн) та мав не повну комплектацію, а саме: відсутній жорсткий буксир, 2 противідкотні опори, чим порушив вимоги постанови КМУ № 30, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 132-1 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами.

Відповідно до п.2Постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», зазначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.1993 № 1094.

Згідно п. 4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затвердженого постановою КМУ від 18.01.2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі виданого перевізникові Державтоінспекцією за наявності погодження з дорожніми, комунальними, залізничними та іншими підприємствами і організаціями дозволу, в якому визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Згідно п.17 вищевказаних Правил великогабаритні та великовагові транспортні засоби повинні бути укомплектовані таким обладнанням: не менш як двома противідкотними упорами для додаткової фіксації коліс автомобіля-тягача та кожного з причепів у разі вимушеної зупинки; знаком «Об`їзд перешкоди з лівого боку» та знаком «Обїзд перешкоди з правого боку» діаметром по 600 міліметрів кожний, виготовленими із світловідбивного матеріалу відповідно до вимог стандартів; вісьмома конусами з горизонтальними світловідбивними смугами білого та червоного кольору, розташованими почергово (висота конусів -600 міліметрів, ширина білих та червоних смуг -150 міліметрів);жорстким буксиром;миготливим ліхтарем червоного кольору або знаком аварійної зупинки;комплектом ланцюгів протиковзання (в період з 1 жовтня до 1 квітня);жилетом оранжевого кольору із світловідбивними елементами;не менш як одним проблисковим маячком оранжевого кольору з автономним живленням.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, за яке постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 18.12.2020 року накладено адміністративне у вигляді штрафу.

Разом з тим, жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем ПДР України, тобто наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (в тому числі доказів відео фіксації, яким би було зафіксовано правопорушення) відповідачем до постанови про накладення адміністративного стягнення не долучено та суду не надано.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка поліцейський взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 полку сержанта поліції Кошика Олександра Олександровича, суду пояснив, що він у складі екіпажу патрульної поліції 18.12.2020 року склав постанову відповідно до якої ОСОБА_1 керуючи ТЗ з напівпричепом TAD днз НОМЕР_1 перевозив не габаритний вантаж (комбайн) та мав не повну комплектацію, а саме: відсутній жорсткий буксир, 2 противідкотні опори, чим порушив вимоги постанови КМУ № 30. Зазначив, що в момент зазначених подій його нагрудний відео реєстратор з невідомих йому причин не працював.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» (далі - Закон) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ст. 31 Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Разом з тим, під час розгляду даної справи, стороною відповідача не надано беззаперечних доказів порушення позивачем вимог ПДР України, а відтак вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Зокрема, стороною відповідача не додано до постанови жодних доказів (фотоматеріалів, відеоматеріалів чи пояснень свідків), які свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

При цьому, пояснення поліцейського в якості свідка, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 26.04.2018 року в справі №338/1/17 прийшов до висновку, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Враховуючи відсутність будь-яких інших доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, суд не приймає до уваги показання поліцейського ОСОБА_2 .

Також суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Застосування адміністративного у вигляді штрафу працівник може винести лише на підставі доказів, зокрема фото-, відео фіксації, пояснення свідків. Для належного доведення правопорушень працівники поліції наділені повноваженнями щодо відео фіксації, фото фіксації, а також залучення свідків таких порушень.

Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення.

Однак, в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем вимоги постанови КМУ № 30, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірністі прийнятої ним постанови.

До аналогічного висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 23.10.2019 по справі № 357/10134/17.

При винесенні оскаржуваної постанови відповідач не вжив всіх заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

В свою чергу, згідно з п.1ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 2 ст. 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Оскільки відповідачем в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, а судом таких обставин не встановлено, тому вина відповідача не може вважатись доведеною.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, як і не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення такого правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Згідно зч.1ст.139КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 420,40 грн.

Тому судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до матеріалів справи представником позивача надано докази на підтвердження загальної суми понесених позивачем витрат на правову допомогу у справі у розмірі 2837,40 грн., що підтверджується оговором про надання правової допомоги від 21.12.2020 року, квитанцією про сплату гонорару за надання правової допомоги від 21.12.2020 року, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг від 24.12.2020 року, рахунком фактурою від 21.12.2020 року.

Зважаючи на те, що матеріали справи містять документальне підтвердження понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі вимогу позивача стосовно стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правову допомогу у вказаному розмірі.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі ст. ст.245, 251, 280 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови серії ЕАН № 3568599 від 18.12.2020 року задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ЕАН № 3568599 від 18.12.2020 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2837 (дві тисячі вісімсот тридцять сім) грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржене шляхом подання П`ятому апеляційному адміністративному суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 11.02.2021 року.

Суддя Маломуж А. І.