Справа № 360/4702/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 лютого 2021 року СєвєродонецькСправа № 360/4702/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2020 до Луганського окружного адміністративного суду від ОСОБА_2 (далі представник позивача) надійшов позов в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2019 по 31.08.2019 включно; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2019 по 31.08.2019 включно в розмірі 331628,04 грн; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 74 від 02.04.2019 позивача, старшого помічника керівника польотами групи управління польотами, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 13.03.2019 № 79 х військової служби у запас (у зв`язку з закінченням строку контракту) відповідно до підпункту а пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визнано таким, що справи та посаду здав та направлений для зарахування на військовий облік до Сєвєродонецького МВК Луганської області.

Також наказом № 74 з 02.04.2019 позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно з наказом № 74 позивачу було сплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 35% до посадового окладу, щомісячну надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% до посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10 % до посадового окладу за період з 01 березня по 02 квітня 2019 року, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 за 03 повних календарних роки служби.

Проте, при звільненні з військової служби з позивачем не було проведено в повному обсязі остаточний розрахунок: не було здійснено нарахування та виплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 по справі № 360/1381/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з 02.04.2019.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 по справі № 360/1381/20 набрало законної сили 20.08.2020.

Відповідач в добровільному порядку нарахував та виплатив позивачу 31.08.2020 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2018 року по 2019 рік у розмірі 17430,01 грн.

Позивач усно звертався до відповідача щодо виплати йому середнього розміру грошового забезпечення, за період з дати виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 по дату виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2018 року по 2019 рік за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року по справі № 360/1381/20, оскільки такі дії відповідача були визнані судом протиправними, однак Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що підстав для нарахування середнього розміру грошового забезпечення немає, оскільки чинне законодавство з питань проходження військової служби, грошового забезпечення військовослужбовців не містить положень щодо виплат за затримку при звільненні.

Позивачем здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки з вини відповідача виплати всіх сум належних позивачу в день звільнення, який склав 331628,04 грн.

Позивач вважає таку відмову протиправною, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 03.12.2020 позов було залишено без руху для усунення недоліків. У встановлений судом строк позивачем недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 14.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні.)

22.01.2021 від відповідача надійшов відзив на позову заяву (арк. спр. 41-48), в обґрунтування якого останній зокрема, послався на те, що позовна заява ОСОБА_1 у даній справі датована 30.11.2020, а звільнено його 02.04.2019. Крім цього, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 по справі № 360/1381/20 набрало законної сили 20.08.2020, яким було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з 02.04.2019. Тому відповідач вважає, що ОСОБА_1 пропустив тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною 1 статті 233 КЗпП України, з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені.

28.01.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (арк. спр. 55-57), у якій, окрім іншого, зазначено, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2018 року по 2019 рік у розмірі 17430,01 грн позивач отримав 31.08.2020, тому тримісячний строк, передбачений у рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012, відраховується з дня, коли позивач дізнався про виплату йому зазначеної компенсації, а це було 31.08.2020, коли позивачу на картковий рахунок надійшли кошти у розмірі 17430,01 грн. Відповідачем неправильно визначено початок перебігу строку звернення позивача до суду, оскільки перебіг строку звернення до суду в даному випадку повинен відраховуватись з дня, коли позивач дізнався про виплату йому коштів, а не з моменту набрання рішенням суду чинності.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху після відкриття провадження у справі з таких підстав.

Відповідно до пункту 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до частини четвертої статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частинами першою, другою статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Письмовими доказами відповідно до частини першої статті 94 КАС України є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Предметом позову в даній справі є перевірка правомірності дій відповідача щодо ненарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2019 по 31.08.2019 включно.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вирішено: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

До суду з даним позовом представник позивача звернувся 30.11.2020.

Представник позивача, окрім іншого, посилається на те, що грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік у розмірі 17430,01 грн позивач отримав 31.08.2020.

При цьому ані до позовної заяви, ані до відповіді на відзив на позовну заяву не додано жодних належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а саме дати фактичного розрахунку із позивачем.

Суд також зауважує, що в позовній заяві розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні представником позивача здійснено по 31.08.2020 включно.

Таким чином, позивачу слід надати суду докази на підтвердження того, що фактичний розрахунок із позивачем проведено 31.08.2020 (виписка банку про надходження коштів на рахунок тощо), а в разі пропуску строку звернення до суду з позовом також заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку, з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимоги статті 161 КАС України.

Згідно з частиною тринадцятою статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху зі встановленням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 171, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом п`яти календарних днів з дня отримання цієї ухвали усунути зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви шляхом надання до суду доказів на підтвердження того, що фактичний розрахунок із позивачем проведено 31.08.2020, а в разі пропуску строку звернення до суду з позовом також заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку, з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою.

Роз`яснити, що відповідно до частини п`ятнадцятої статті 171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно вручити представникові позивача.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та не може бути оскаржена.

Суддя І.О. Свергун