Справа № 520/4426/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 р. Справа № 520/4426/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 07.08.20 року по справі № 520/4426/2020

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, що полягають у ненаданні позивачу копії усього матеріалу за його скаргами від 11.03.2015 (С-330) та 04.06.2015(С-1028), та у незадоволенні вимог позивача про продовження строків зберігання його скарг від 11.03.2015 (С-330) та 04.06.2015 (С-1028);

- зобов`язати відповідача надати позивачу можливість зробити копії усього матеріалу за своїми скаргами від 11.03.2015 (С-330) та 04.06.2015 (С-1028), які зберігаються у Департаменті; продовжити до червня 2025 року строки зберігання матеріалів скарг позивача від 11.03.2015 (С-330) та 04.06.2015 (С-1028), які зберігаються у Департаменті.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 року у справі №520/4426/2020, та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачем на заяву позивача від 20.08.2019 року було надано лише деякі документи з матеріалів скарг від 11.03.2015 року та 04.06.2015 року. Крім того, у своєму листі від 04.10.2019 року відповідач не обґрунтував ненадання матеріалів скарг, в порушення положень ст. 40 Конституції України, ч. 1 ст. 15, ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», приписи ст.3 Закону України «Про Національну поліцію».

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 20.08.2019 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив продовжити строки зберігання матеріалів його скарг від 11.03.2015 (С-330) і 04.06.2015 (С-1028) не менш як на п`ять років або надати йому їх належно засвідчені копії.

В своєму листі Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності від 04.10.2019 №22/3/1-с-2023 позивача повідомлено про те, що він має можливість ознайомитися з матеріалами перевірки своїх скарг від 11.03.2015 (С-330) та від 04.06.2015 (С-1028) в частині, що згідно із законодавством не належить до інформації з обмеженим доступом. Для цього позивачу необхідно прибути у робочі дні до МВС за адресою: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ.

Інформовано позивача про те, що відповідно до абзацу третього пункту 9 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 348, термін зберігання документів за пропозиціями, заявами і скаргами визначається затвердженими керівниками організацій переліками документів і номенклатурами справ, що утворюються у процесі їх діяльності. Як правило, встановлюється п`ятирічний термін зберігання пропозицій, заяв і скарг та документів, пов`язаних з їх розглядом і вирішенням.

Вказано, що відповідно до підпункту «б» пункту 82 розділу 1.3 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 за № 578/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за № 571/20884, звернення (пропозиції, заяви, скарги документи (листи, довідки, акти) з їх розгляду особистого та другорядного характеру зберігаються 5 років. У разі неодноразового звернення - 5 років після останнього розгляду.

Вказаним листом надіслано запитувану копію заяви позивача до МВС від 11.03.2015 № С-330 та повернуто копію заяви від 18.09.2019 № С-2023.

Позивач, не погодившись із змістом вказаного листа, звернувся до відповідача із заявою від 12.10.2019, яка зареєстрована 15.10.2019, та просив продовжити строки зберігання матеріалів двох вказаних скарг позивача не менш як на п`ять років.

В своєму листі Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності від 12.11.2019 №22/3/1-с-2178 відповідач повідомив позивача, що надсилає йому завірені належним чином копії його скарг від 21.03.2014, від 26.02.2015, а також повідомлено, що позивач має можливість ознайомитися з матеріалами перевірки своїх скарг від 11.03.2015 (С-330) та від 04.06.2015 (С-1028) в частині, що згідно із законодавством не належить до інформації з обмеженим доступом. Для цього позивачу необхідно прибути у робочі дні до МВС за адресою: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ.

Відповідно до підпункту «б» пункту 82 розділу 1.3 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 за № 578/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за № 571/20884, звернення (пропозиції, заяви, скарги документи (листи, довідки, акти) з їх розгляду особистого та другорядного характеру зберігаються 5 років. У разі неодноразового звернення - 5 років після останнього розгляду.

Наведеним листом проінформовано позивача про те, що термін зберігання його скарг від 11.03.2015 та від 04.06.2015 продовжено.

Вважаючи незрозумілим лист Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності від 12.11.2019 №22/3/1-с-2178 в частині, до якого саме строку було продовжено строки зберігання матеріалів його скарг, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити, до якого саме року включно було продовжено зберігання матеріалів його скарг від 11.03.2015 та 04.06.2015.

В своєму листі Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності від 03.02.2020 №С-1101/22 від 03.02.2020 повідомлено позивача про те, що відповідно до абзацу 2 статті 8 Закону України від 02.10.1996 "Про звернення громадян", не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, у зв`язку з чим повернуто зазначену заяву позивача.

Вважаючи, що відповідачем неправомірно не надано копії всіх матеріалів за його скаргами, а також не продовжено відповідачем строків їх зберігання, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача, що полягають у ненаданні позивачу копії усього матеріалу за його скаргами від 11.03.2015 (С-330) та 04.06.2015(С-1028) не підлягає задоволенню, та зазначив про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про продовження строків зберігання його скарг від 11.03.2015 (С-330) та 04.06.2015 (С-1028).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР.

Відповідно до ст. 1 цього Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Разом з тим, п. 1, 5, 6 та 9 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Відповідно до абз. 3 пункту 9 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації (далі - інструкція) термін зберігання документів за пропозиціями, заявами і скаргами визначається затвердженими керівниками організацій переліками документів і номенклатурами справ, що утворюються у процесі їх діяльності. Як правило, встановлюється п`ятирічний термін зберігання пропозицій, заяв і скарг та документів, пов`язаних з їх розглядом і вирішенням.

Згідно з підпунктом "б" статті 82 розділу 1.3 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12. 04. 2012 № 578/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за № 571/20884, звернення (пропозиції, заяви, скарги) громадян та документи (листи, довідки, акти) з їх розгляду особистого та другорядного характеру зберігаються 5 (п`ять) років. У разі неодноразового звернення - 5 років після останнього розгляду.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримавши скарги позивача, які були подані відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян», розглянув відповідно до вищенаведених норм законодавста, надав відповідні відповіді.

Також матеріалами справи підтверджено, що відповідач у повному обсязі та об`єктивно розглянув скарги позивача від 20.08.2019 року та 12.10.2019 року, надав відповідь з приводу поставлених у зверненнях питань.

Як встановлено матеріалами справи, в листі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності від 12.11.2019 №22/3/1-с-2178 відповідачем встановлено певний порядок для отримання позивачем запитуваної інформації.

Відповідачем у своєму листі запропоновано позивачу ознайомитися з матеріалами перевірки своїх скарг від 11.03.2015 (С-330) та від 04.06.2015 (С-1028) в частині, що згідно із законодавством не належить до інформації з обмеженим доступом, для чого позивачу необхідно прибути у робочі дні до МВС за адресою: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ.

Крім того, листом проінформовано позивача про те, що термін зберігання його скарг від 11.03.2015 та від 04.06.2015 продовжено.

Відповідач зазначає норму, на підставі якої здійснено продовження такого терміну зберігання, згідно з підпунктом "б" статті 82 розділу 1.3 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за № 571/20884, звернення (пропозиції, заяви, скарги) громадян та документи (листи, довідки, акти) з їх розгляду особистого та другорядного характеру зберігаються 5 (п`ять) років. У разі неодноразового звернення - 5 років після останнього розгляду.

Таким чином, термін зберігання скарг від 11.03.2015 року №С-330 та від 04.06.2015 року № С-1028 продовжується на 5 років, з моменту останнього розгляду звернення позивача, а саме за результатами розгляду скарги позивача від 08.01.2020 року за вх. № С-233, тобто відповідачем продовжується термін зберігання скарг - до 2025 року, про що в своїх листах відповідач і зазначає.

Вказане апелянтом не спростовано, а навпаки заявник звертає увагу, що строки зберігання скарг від 11.03.2015 року №С-330 та від 04.06.2015 року № С-1028 було начебто продовжено. Разом з тим, посилається на незрозумілу відповідь відповідача у своїх листах щодо продовження строку.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів зазначає, що питання щодо продовження терміну зберігання документів, врегульовано наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, відповідно до положень якого звернення (пропозиції, заяви, скарги) громадян та документи (листи, довідки, акти) з їх розгляду особистого та другорядного характеру зберігаються 5 (п`ять) років, у разі неодноразового звернення - 5 років після останнього розгляду. Тобто, питання про продовження терміну зберігання не може вирішуватися на вимогу заявника.

Оскільки питання щодо продовження терміну зберігання документів врегульоване спеціальними нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, та відповідачем здійснено продовження такого терміну зберігання скарг позивача, з посиланням на відповідні норми, колегія суддів дійшла висновку, що права позивача порушено не було.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач не згоден з висновками відповідача з приводу розгляду його заяви від 20.08.2019 року, та зазначає про надання відповідачем лише деяких документів з матеріалів скарг від 11.03.2015 року та 04.06.2015 року, тоді як позивач просив копію всього матеріалу за скаргами.

З цього приводу, листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності від 04.10.2019 №22/3/1-с-2023, надіслано запитувану копію заяви позивача до МВС від 11.03.2015 № С-330 та повернуто копію заяви від 18.09.2019 № С-2023. Крім того, повідомлено, що позивач має можливість ознайомитися з матеріалами перевірки своїх скарг від 11.03.2015 (С-330) та від 04.06.2015 (С-1028) в частині, що згідно із законодавством не належить до інформації з обмеженим доступом. Для цього позивачу необхідно прибути у робочі дні до МВС за адресою: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ.

Окрім цього, в своєму листі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності від 12.11.2019 №22/3/1-с-2178 на заяву позивача, відповідач повідомив, що надсилає йому завірені належним чином копії його скарг від 21.03.2014, від 26.02.2015, а також повідомлено, що позивач має можливість ознайомитися з матеріалами перевірки своїх скарг від 11.03.2015 (С-330) та від 04.06.2015 (С-1028) в частині, що згідно із законодавством не належить до інформації з обмеженим доступом. Для цього позивачу необхідно прибути у робочі дні до МВС за адресою: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ.

Колегія суддів зазначає, що в наступних своїх заявах до відповідача, зокрема заява від 20.11.2019 року за вх. № С-11147 від 25.11.2019 року та скарга від 04.01.2020 року за вх.№ С-233 від 08.01.2020 року, позивач наголошує саме на продовженні строку зберігання своїх скарг від 11.03.2015 (С-330) та від 04.06.2015 (С-1028), повторно про надання матеріалів вказаних скарг не просив, отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач погоджується з наданою відповідачем відповіддю в листах Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності від 04.10.2019 №22/3/1-с-2023 та від 12.11.2019 №22/3/1-с-2178 щодо надання відповідних матеріалів.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставною вимогу позивача про зобов`язання відповідача надати копії усього матеріалу за своїми скаргами від 11.03.2015 (С-330) та 04.06.2015 (С-1028), які зберігаються у Департаменті, оскільки в своїх листах відповідач повідомляє про можливість ознайомитися з матеріалами перевірки вказаних скарг, в частині, що згідно із законодавством не належить до інформації з обмеженим доступом. Для цього позивачу необхідно прибути у робочі дні до МВС за адресою: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ.

Слід зазначити й ту обставину, що Законом України «Про звернення громадян», не встановлено обов`язку органів державної влади надавати копії матеріалів за вимогою заявника.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян», на порушення якої посилається позивач в своїй апеляційній скарзі, передбачено, зокрема, обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги. На виконання вказаного обов`язку відповідачем було надано обґрунтовані відповіді на зави позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем вчинено правомірні дії щодо розгляду скарг позивача, тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача у ненаданні позивачу копії усього матеріалу за його скаргами від 11.03.2015 (С-330) та від 04.06.2015 (С-10280), а також про визнання протиправними дій відповідача у незадоволенні вимог позивача про продовження строків зберігання його скарг від 11.03.2015 (С-330) та 04.06.2015 (С-1028).

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, колегія суддів також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки доводи позивача не підтверджені належними та допустими доказами.

Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі № 520/4426/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 по справі № 520/4426/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський