Справа № 280/2287/20
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2021 року м. Дніпросправа № 280/2287/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року в адміністративній справі №280/2287/20 (суддя у 1 інстанції Сацький Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язати відповідача надати позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

В обґрунтування позову зазначив, що звернувся до відповідача із заявою для надання статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» та просив видати посвідчення «особи з інвалідністю внаслідок війни», проте листом від 13 березня 2020 р. за № 07-08/1738 йому протиправно відмовлено у вказаному статусі з посиланням на те, що надані документи не дають підстав встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району у наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району надати ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, не відповідність висновків обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначено, що надані документи позивача підтверджують факт участі останнього у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС та настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків, проте ці документи не дають правових підстав для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Так, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Документів про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи останнім не надано, а тому відповідачем правомірно відмовлено у надані відповідного статусу.

В відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву не неї, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, позивач у період з 1973 по 1975 рр. проходив строкову військову службу, після чого звільнений в запас.

Відповідно до експертного висновку № 55/1667 від 19 грудня 1991 р., встановлено, що отримані позивачем захворювання, що призвели до інвалідності, пов`язані з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Позивач також отримав посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС № НОМЕР_1 та посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС № НОМЕР_2 .

Таким чином, позивач будучи військовозобов`язаним був призваним на військові збори до військової частини, протягом яких приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

06.03.2020 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району із заявою про встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та проханням видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

До заяви було надані наступні документи: військовий квиток № НОМЕР_3 ; посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС № НОМЕР_1 ; посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС № НОМЕР_2 ; довідка про реєстрацію місця проживання; довідка № 7942; довідка № 4/1185 від 04 вересня 1996 р., лист № 51/115 від 10 січня 1994 р., експертний висновок № 55/1667 від 19 грудня 1991 р.

Відповідач листом від 13.03.2020 №07-08/1738 відмовив позивачу та зазначив, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видається органами соціального захисту населення на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності (п.7.10 Положення про видачу посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р).

Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов зазначив, що документи, які позивач долучив до своєї заяви, підтверджують його статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах, а також те, що позивач під час ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС був командирований підприємством на виконання відповідних робіт в зону Чорнобильської катастрофи, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Так, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни (далі - Закон № 3551-ХІІ).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Вказані обставини свідчать, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ.

Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо прийняття такою особою участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене вище колегія суддів зазначає, що за відсутності доказів, які свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ немає.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі №279/2285/16-А.

За приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року в адміністративній справі №280/2287/20 - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2020 року в адміністративній справі №280/2287/20 - скасувати.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Повний текст постанови складено 11.02.2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва