Справа № 480/4620/20
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 р. Справа № 480/4620/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року (ухвалену суддею Прилипчук О.В.) по справі № 480/4620/20

за позовом ОСОБА_1

до Ковпаківської районної медико-соціальної експертної комісія в місті Суми Обласного комунального закладу Сумської обласної державної адміністрації "Сумський обласний центр медико-соціальної експертизи"

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020 р. ОСОБА_1 в особі піклувальника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ковпаківської районної медико-соціальної експертної комісії в місті Суми Обласного комунального закладу Сумської обласної державної адміністрації "Сумський обласний центр медико-соціальної експертизи", в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Ковпаківської районної медико-соціальної експертної комісії в місті Суми Обласного комунального закладу Сумський обласний центр медико-соціальної експертизи про встановлення ОСОБА_1 як інваліду з дитинства І групи підгрупи Б від 28.10.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є інвалідом з дитинства першої групи народження є інвалідом першої групи, що підтверджується посвідченням виданим Управлінням Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми на термін з 05.02.2001 року та встановлена довічно, дата видачі 04.11.2003 р. посвідчення серії НОМЕР_1 та випискою з акту огляду медико-соціально експертної комісії за № 37556 від 07.02.2019 р. Також вказане підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертизи від 10.12.2019 року, згідно якої ОСОБА_1 є особою з інвалідністю першої групи підгрупи А з ураженням опорно-рухового апарату та вказано, що позивач є повністю непрацездатним та потребує постійного стороннього догляду.

З прийняттям змін до Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні згідно Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо прав інвалідів № 4213-VІ від 22.12.2011, за якою було внесено у ст. 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні зміни і перша група інвалідності стала поділяється на підгрупу А і Б залежно від ступеню втрати здоров`я людини з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді або нагляді.

До підгрупи А першої групи інвалідності відносяться особи з виключно високим ступеням втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, які фактично не здатні до самообслуговування.

До підгрупи Б першої групи інвалідності відносяться особи з високим ступеням втрати здоров`я значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально- побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування (ст. 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні).

У зв`язку із введенням підгрупи А та підгрупи Б першої групи інвалідності члени комісії Обласного комунального закладу Сумський обласний центр медико-соціальної експертизи в особі Ковпаківської районної медико-соціальної експертної комісії в місті Суми повинні були провести повторний комплексний огляд позивача для встановлення йому підгрупи А чи Б першої групи інвалідності у зв`язку з внесенням змін в Закон України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні.

Однак, повного комплексного огляду щодо позивача проведено не було, а лише формально зроблено висновок і прийнято рішення від 28.10.2011 року про віднесення позивача до першої групи інвалідності підгрупи Б.

З урахуванням ст. 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні, абзацу 2 п. 22, п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, позивач вважає, що відповідач повинен був провести повторний повний комплексний огляд позивача та оформити новий висновок з вказанням підгрупи А і Б, внести корективи в індивідуальну програму реабілітації людини з інвалідністю в залежності від потреб пацієнта в медичній, трудовій, соціальній реабілітації, визначити технічні засоби, вироби медичного призначення.

Однак, відповідач вказаного не зробив та неправомірно прийняв рішення про встановлення позивачу без огляду такого підгрупи Б першої групи.

Рішення Ковпаківської МСЕК від 28.10.2011 року, яким встановлено ОСОБА_1 інвалідність І групи підгрупи Б, відповідач піклувальнику позивача не надав.

На адвокатський запит листом № 07-23/07-83 від 30.06.2020 відповідач повідомив, що доказів направлення у 2011 р. поштовою кореспонденцією вищезазначеного рішення немає (а.с. 19).

При цьому, у згаданому листі відповідач посилається на листи Міністерства соціальної політики України від 21.06.2011 №507/0/15-11-19 та Міністерства охорони здоров`я України від 30.06.2011 №16.01- 157, які не є нормативно-правовими актами якими повинні керуватися медико-соціальні експертні комісії при прийнятті рішень про встановлення груп та підгруп інвалідності.

Крім того, відповідач вказує, що підставою для прийняття ним оскаржуваного рішення від 28.10.2011 року, яким встановлено ОСОБА_1 інвалідність І групи підгрупи Б був акт огляду Роменської медико-соціальної експертної комісії від 10.12.92 р.

Згідно акту огляду Роменської медико-соціальної експертної комісії від 10.12.92 р. №758 було встановлено ОСОБА_1 пожиттєву інвалідність І групи як повністю непрацездатній особі, яка потребує постійного стороннього догляду та допомоги, оскільки раніше.

Позивач взагалі не має фізичних можливостей до часткового обслуговування своїх життєвих потреб, як те належно для встановлення підгрупи Б першої групи інвалідності. Адже позивач має потребу у постійному сторонньому нагляді, догляді та допомозі інших осіб і фактично нездатний до самообслуговування.

Отже, при прийнятті відповідачем рішення від 28.10.2011 року, яким встановлено ОСОБА_1 інвалідність І групи підгрупи Б повного комплексного огляду як належно проводити згідно положень Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні, Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні та Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 Питання медико-соціальної експертизи, Ковпаківською МСЕК проведено не було, а лише формально зроблено висновок про віднесення його до першої групи інвалідності підгрупи Б.

Враховуючи зазначене позивач вважає, що рішення Ковпаківської МСЕК щодо встановлення ОСОБА_1 як інваліду з дитинства І групи підгрупи Б від 11.11.2011 року є протиправним та незаконним, адже позивачу було встановлено згідно акту огляду Роменської медико-соціальної експертної комісії від 10.12.92 р. №758 пожиттєву інвалідність І групи підгруп А, як повністю непрацездатній особі, яка потребує стороннього догляду. Тоді як підгрупа Б першої групи інвалідності це особи здатні до виконання окремих елементів самообслуговування, яким позивач не є.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при прийнятті відповідачем рішення від 28.10.2011 року, яким встановлено ОСОБА_1 інвалідність І групи підгрупи Б повного комплексного огляду як належно проводити згідно положень Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні, Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні та Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 Питання медико-соціальної експертизи, Ковпаківською МСЕК проведено не було, а лише формально зроблено висновок про віднесення його до першої групи інвалідності підгрупи Б.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства першої групи, що підтверджується посвідченням виданим Управлінням Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми на термін з 05.02.2001 року та встановлена довічно, дата видачі 04.11.2003 посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Рішенням Ковпаківської МСЕК від 28.10.2011 ОСОБА_1 встановлено інвалідність І групи підгрупи Б (а. с. 68-71).

Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, виконано покладений на нього обов`язок, щодо доведення правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України Про реабілітацію інвалідів в Україні, Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 Питання медико-соціальної експертизи, якою затверджено Положення про медико -соціальну експертизу (надалі по тексту-Положення) (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення -28.10.2011 року).

Відповідно до п.1 Положення це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Згідно пункту 15 Положення про медико -соціальну експертизу комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Відповідно до пункту 22 Положення про медико -соціальну експертизу комісії про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Критерії встановлення інвалідності відповідно до пункту 26 Положення про медико -соціальну експертизу комісії про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Відповідно до пункту 27 Положення про медико -соціальну експертизу комісії про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи у значному III ступені:

нездатність до самообслуговування чи повна залежність від інших осіб;

нездатність до пересування чи повна залежність від інших осіб;

нездатність до орієнтації (дезорієнтація);

нездатність до спілкування;

нездатність контролювати свою поведінку;

значні обмеження здатності до навчання;

нездатність до окремих видів трудової діяльності.

До підгрупи А I групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи А I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).

До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи Б I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства першої групи, що підтверджується посвідченням виданим Управлінням Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми на термін з 05.02.2001 року та встановлена довічно, дата видачі 04.11.2003 посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Згідно Закону України Про реабілітацію інвалідів в Україні (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації обмежень життєдіяльності, викликаних порушенням здоров`я зі стійким розладом функцій організму, функціонування системи підтримання інвалідами фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності.

Відповідно до ст.7 Закону України Про реабілітацію інвалідів в Україні інвалідність і ступінь втрати здоров`я повнолітніх хворих встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, а неповнолітніх - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Огляд повнолітніх хворих, інвалідів, дітей-інвалідів проводиться за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Залежно від ступеня розладу функцій організму та обмеження життєдіяльності особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на незаконність оскаржуваного рішення позивач посилаючись на Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо прав інвалідів № 4213-VІ від 22.11.2011 року та необхідність проведення повторного комплексного огляду позивача для встановлення йому підгрупи А чи Б першої групи інвалідності.

Судом встановлено, що 22.11.2011 року Верховною радою України прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо прав інвалідів № 4213-VІ, за якою було внесено зміни у ст. 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні.

Зазначеним законом внесені зміни до ст.7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні та ч.4 наведеного закону набула вигляду:

Перша група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від міри втрати здоров`я інваліда та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді.

До підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування.

До підгрупи Б першої групи інвалідності належать особи з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Відповідно до розділу ІІ Прикінцевих положень визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2012 року, крім абзаців третього - п`ятого підпункту 12, абзаців третього - п`ятого підпункту 13 пункту 1 розділу I, які набирають чинності з 1 січня 2013 року.

Таким чином, наведена норма статті 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні на яку посилається позивач набрала чинності вже після прийняття оскаржуваного рішення (28.10.2011), а тому відповідно і не могла бути врахована відповідачем під час його прийняття.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що ОСОБА_1 10.12.1992 року Роменською міжрайонною лікарсько-трудовою експертною комісією по діагнозу: Залишкові явища дитячого церебрального паралічу, спастична тетраплегія з гіперкінезами, дизартрит, визнаний особою з інвалідністю першої групи з дитинства без терміну наступного переогляду, що підтверджується актом огляду № 758 та довідкою № 131298 від 10.12.1992.

Після внесення ряду змін до деяких законодавчих актів, листом Міністерства соціальної політики України від 21.06.2011 № 507/0/15-11-19 та Міністерства охорони здоров`я України від 30.06.2011 № 16.01-157 визначено порядок встановлення підгруп А та Б на підставі медико-екпертних справ осіб з інвалідністю першої групи. У листі також було зазначено, що у разі встановлення інвалідам з дитинства підгрупи А необхідно виписувати новий витяг з акту огляду медико-соціальної експертної комісії та листом повідомляти особу з інвалідністю. Витяг з акта огляду, який видається на руки інваліду зберігався у справі та видавався у разі звернення особи з інвалідністю або його законного представника.

Згідно статті 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні до підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування.

До підгрупи Б першої групи інвалідності належать особи з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально- побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

На підставі наданих списків з органів праці та соціального захисту населення та порядку встановлення підгруп А та Б для осіб з інвалідністю з дитинства першої групи без терміну переогляду визначеному у листі Міністерства соціальної політики України від 21.06.2011 № 507/0/15-11-19 та Міністерства охорони здоров`я України від 30.06.2011 № 16.01-157, 28.10.2011 Ковпаківською МСЕК було проведено аналіз медико-експертної справи ОСОБА_1 з метою визначення підгрупи до першої групи. Лікарями-експертами детально розглянуто акт огляду Роменської ЛТЕК від 10.12.1992 № 758. В пункті 9.1 даного акту було зазначено лише клінічний діагноз без функціонального (не вказана функція статики і ходьби, сидіння, спілкування, орієнтації,тощо), що є одним із базових критеріїв при визначенні важкості стану хворого.

Тому на підставі наявних медичних документів хворому визначено підгрупу Б до першої групи інвалідності та зазначено це в пункті 37 акту огляду Роменської ЛТЕК № 758 від 10.12.1992. Інформація про визначену підгрупу Б направлена до управління праці та соціального захисту населення, в якому ОСОБА_1 перебував на обліку як отримувач пенсії. Новий витяг з акту огляду медико-соціальною експертною комісією, так як була встановлена підгрупа Б, не виписувався.

Крім того, суд зазначає, що згідно п.15 Положення комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Відповідно до п.22 Положення повторний огляд інвалідів з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Повторний огляд інвалідів, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такого інваліда, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду чи прокуратури.

Так, суд зазначає, що позивачем не надано до суду доказів, що він звертався до відповідачів по справі із вимогою про проведення повторного огляду.

Стосовно доводів позивача, що на час прийняття рішення у відповідача не було правових підстав для його прийняття, тому, що дане питання було не внормовано та виникла прогалина у праві в період з 01.01.2012 по 01.01.2013, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України Про реабілітацію інвалідів в Україні, Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 Питання медико-соціальної експертизи, якою затверджено Положення про медико -соціальну експертизу (надалі по тексту-Положення) (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваного рішення -28.10.2011 року), зазначеними нормами і керувався відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 по справі № 480/4620/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін