Справа № 340/3566/20
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/3566/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку письмового позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача: Міністерства оборони України, Повітрянофлотський проспект,6, м. Київ,03168
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
1) поновити строк звернення до адміністративного суду з даним позовом так як він пропущений із поважних причин.
2) визнати протиправним та скасувати пункт 138 протокольного рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке викладене у Витягу із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 161 від 22.11.2019р., яким відмовлено їй у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю в зоні проведення операції Об`єднаних сил на території Донецької області її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини,
З) зобов`язати відповідача Міністерство оборони України призначити та виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю в зоні проведення операції Об`єднаних сил на території Донецької області її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в порядку встановленому постановою КМУ від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", та відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Ухвалою суду від 23 вересня 2020 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) (а.с.64-65).
Представником відповідача надано відзив на вказаний позов, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні (а.с.73-75).
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.83-91).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив.
Відповідно до усної ухвали, занесеної до журналу судового засідання 03.02.2021 року, подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження.
Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Позивач, є дружиною загиблого при виконанні службових обов`язків в районі виконання завдань під час проведення ООС, під час захисту цілісності та незалежності України, військовослужбовця військової служби за контрактом, командира розвідувального взводу в/ч НОМЕР_1 прапорщика ОСОБА_2 .
Факт перебування у шлюбі з загиблим підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.13).
ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , яке видано 18.11.2019 року Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Фортечної районної у м. Кропивницькому ради має пільги встановлені законодавством України для сімей загиблих ветеранів (а.с.12).
В жовтні 2019 року, позивач, через Кіровоградський ОВК, звернулась до Міністерства оборони України з заявою про виплату їй та неповнолітньому сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги, в зв`язку з загибеллю в зоні ООС її чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Листом від 26.12.2019 року за №4656, ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що, згідно протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №161 від 22.11.2019 року їй відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з загибеллю в ООС її чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (а.с.25).
Зі змісту витягу з протоколу №161 від 22.11.2019 р. встановлено, що підставою для відмови вказано : «Смерть ОСОБА_2 є наслідком ДТП в результаті порушення ним правил дорожнього руху, тобто внаслідок адміністративного правопорушення, що підтверджено листом СУ ГУ НП в Донецькій області від 27.09.2017 р. №9779/20/02-2019. Згідно з ст.16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо інвалідність військовослужбовця є наслідком вчинення злочину або адміністративного правопорушення» (а.с.25).
Відповідно до листа від 17.01.2020 року за №Наз/20/02-2010, наданого на адвокатський запит, встановлено, що в провадженні відділу розслідування злочинів в сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області перебувало кримінальне провадження, відомості про яке 17.06.2019 року внесено до ЄРДР за №0000384, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за фактом ДТП, внаслідок якої смертельно травмовано ОСОБА_2 , 27.08.2019 року досудове розслідування закінчено, на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КПК України (за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 , передбаченого ч. 2 ст.286 КК України). Також повідомлено, що в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація щодо складення відносно водія ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП (а.с.26).
Згідно відповіді, наданої Департаментом фінансів Міністерства оброни України на адвокатський запит, встановлено, що оригінал листа СУ ГУНП в Донецькій області від 27.09.2017 р. №9779/20/02-2019 в їхньому пакеті документів відсутній, тому немає можливості надати його завірену копію (а.с.29-30).
Позивач вказує, що нею подано належний пакет документів для отримання одноразової грошової допомоги, зокрема: свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , наказу про виключення його зі списків особової частини, Акту службового розслідування, Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) прапорщика ОСОБА_2 , Витягу із протоколу засідання Центральної ВЛК ЗСУ по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, протокол №2986 від 28.10.2019р., травма прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_2 : «Множинні переломи ребер з ушкодженням правої легені. Шок», яка послугувала причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 травма та причина смерті. Так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України, а також членів їх сімей.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-ХІІ.
Згідно частини 3 статті 1 вказаного Закону, військовий обов`язок включає проходження військової служби.
Відповідно до частини 3 обов`язок, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII (далі Закон №2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини1 стаття 3 Закону №2011-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Частиною 9 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено постановою КМУ від 25.12.2013 за №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі Порядок №975).
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Підпунктом 1 пункту 4 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Згідно з пунктом 5 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Суд встановив, позивачка є дружиною загиблого прапорщика ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 13).
Пільги позивача, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни підтверджуються копією посвідчення члена сім`ї загиблого, виданого управлінням соціального захисту (а.с.12).
Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Згідно з підпунктами 12, 13 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (далі розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Матеріали справи свідчать, що рішенням комісії Міністерства оборони України від 22.11.2019р. за №161 відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки смерть військовослужбовця є наслідком ДТП в результаті порушення ним правил дорожнього руху, тобто внаслідок адміністративного правопорушення (стаття 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Однак, суд зазначає, що рішення комісії Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу з вищевказаної підстави не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Пунктом 1 статті 16-4 Закону №2011-XII передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічні положення містить і пункт 19 Порядку №975.
Таким чином, визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, зокрема, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним злочину або адмінправопорушення, або ж дій у стані алкогольного сп`яніння.
З цього приводу суд зазначає, що доводи відповідача, що чоловік позивачки помер внаслідок ДТП в результаті порушення ним правил дорожнього руху, є помилковими.
Так, згідно довідки про обставини травми прапорщика ОСОБА_2 від 15.10.2019 року за №520, вказано : «Біологічна смерть. Політравма. Закрита травма грудної клітини. Закрита черепно-мозкова травма. .. Травми були отримані під час виконання бойового завдання у зоні проведення ООС, захищаючи цілісність та незалежність України. Під час загибелі військовослужбовець ОСОБА_2 не перебував під дією алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин та не мав наміру заподіяти собі навмисну шкоду» (а.с.20).
Посилання ж відповідача на лист СУ ГУНП в Донецькій області є необґрунтованими, адже такий документ не є основним документом, що підтверджує причину смерті.
Так, постановою СУ ГУНП в Донецькій області від 31.07.2020 року, кримінальне провадження №0000384 від 17.09.2019 року за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_2 закрито, в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.51-55).
Крім того, зі змісту листа від 17.01.2020 р.№401/20/02-2020 наданого на адвокатський запит СУ ГУНП в Донецькій області, встановлено, що в матеріалах кримінального провадження №0000384 від 17.09.2019 відсутня інформація щодо складення відносно водія ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП (а.с.26).
Разом з тим, наявність цього кримінального провадження та проведення досудового розслідування жодним чином не свідчить про наявність будь-яких протиправних дій з боку загиблого ОСОБА_2 .
Вина особи у вчинені кримінального правопорушення встановлюється лише на підставі вироку суду щодо такої особи, який набрав законної сили. Вина чоловіка позивача у спірному випадку не доведена.
Також суд зауважує, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень не відповідає закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, оскільки прийняте за відсутності законодавчих підстав, необґрунтовано, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Отже, Міністерство оборони України, як суб`єкт владних повноважень, не надало суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, у даному випадку, суд приходить до висновку про протиправність рішення комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом від 22.11.2019 №161.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та провести виплату одноразової грошової допомоги, суд зазначає наступне.
Приписами ч. 1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Відповідно до пункту 2 частини 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В даному випадку відповідачу Міністерству оборони України, законом (пункти 12, 13 Порядку №975) надано дискреційні повноваження щодо прийняття рішень про призначення одноразової грошової допомоги, або про відмову в призначення такої грошової допомоги.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Як вже зазначено судом, пунктами 12,13 Порядку №975 Міністерству оборони України надано дискреційні повноваження щодо прийняття рішень про призначення одноразової грошової допомоги, або про відмову в призначення такої грошової допомоги.
Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Ради Європи № К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 за №975, адміністративний суд, у даному випадку, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи вищенаведені обставини, з`ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Так, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас частинами 4, 5 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 7,9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме: копію договору про надання правової допомоги від 09.01.2020р., укладений між позивачем та адвокатом Бойко О.В. (а.с. 225); детальний опис робіт від 03.02.2021р. (а.с. 227), квитанцію до прибуткового касового ордера №25 від 28.01.2021р. про сплату 8000 грн. за договором про надання правової допомоги від 09.01.2020р. (а.с. 226).
Дослідивши надані представником позивача документи, суд враховує ту обставину, що справа є не складною, а спірні правовідносини не новими у судовій практиці. Отже, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, про що свідчать зміст та обсяг позовної заяви.
Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення такого питання.

З урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає заявлені витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, тому, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, а також значення справи для позивача, суд дійшов висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 2000,00 грн.
Керуючись ст.ст.90,139,143,241- 246,250,255,295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 138 протокольного рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 161 від 22.11.2019р., яким відмовлено ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю в зоні проведення операції Об`єднаних сил на території Донецької області її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю в зоні проведення операції Об`єднаних сил на території Донецької області її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в порядку встановленому постановою КМУ від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", та відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ін.код НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України ().

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.
Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2021 року.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду О.С. Петренко