Справа № 380/5952/20
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 380/5952/20

провадження № К/9901/100/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Кухар Н. А., та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Большакової О. О., суддів: Качмара В. Я., Мікули О. І.

І. Обставини справи

1. 28 липня 2020 року Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут (далі також - Військовий інститут) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в розмірі 8963,37 гривень.

2. Підставою звернення із позовною заявою слугувало невиконання ОСОБА_1 умов підписаного контракту через відрахування з інституту у зв`язку з достроковим розірванням контракту за академічну неуспішність, що обумовлює обов`язок відшкодування витрат на утримання особи у закладі вищої освіти.

3. Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 31 липня 2020 року позовну заяву залишив без руху на підставі частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

4. 18 серпня 2020 року на адресу суду позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви у справі, яка обґрунтована тим, що позивач вживав заходи досудового врегулювання, проте відповідач жодним чином не відреагував на вказане. Також зазначає, що на строк дії карантину продовжують усі основні процесуальні строки. Вважаючи причини пропуску строку звернення до суду поважними, позивач просив поновити строк звернення до суду.

5. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, адміністративний позов повернуто позивачу.

6. Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суди виходили з того, що адміністративний позов подано поза межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України

7. На переконання судів попередніх інстанцій, в даному випадку строки звернення до суду із даним адміністративним позовом встановлені частиною п`ятою статті 122 КАС України, яка передбачає місячний строк звернення до суду, оскільки, посилаючись на висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, цей спір віднесений до спору пов`язаного з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

8. Зважаючи на вимоги позовної заяви, строк звернення до суду у позивача виник з моменту виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військового інституту і зняття з нього видів забезпечення, у зв`язку з чим відповідача зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовому інституті, тобто з дня винесення наказу начальником Військового інституту від 17 січня 2020 року № 12 (по стройовій частині).

9. Натомість позовна заява подана Військовим інститутом 28 липня 2020 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду у цій категорії справ.

10. За наведених обставин суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, виходив з того, що подана позивачем заява не містить доводів поважності причин пропуску строку, у зв`язку з чим позовна заява відповідно до частини другої статті 123 КАС України підлягає поверненню.

ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

11. Позивач, уважаючи зазначені судові рішення ухваленими з порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження.

Аргументи скарги зводяться до того, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки позивач був змушений скористатись правом на заходи досудового врегулювання спору у зв`язку з невідшкодуванням відповідачем коштів у добровільному порядку. Стверджує, що цей спір пов`язаний з відшкодуванням витрат за навчання та утримання в навчальному закладі, а не самим проходженням чи звільненням з військової служби, а відтак посилання судів на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 є помилковим. Крім того позивач наголошує, що вказана постанова суду касаційної інстанції не може застосовуватись до спірних правовідносин, які склались у цій справі, оскільки суб`єктний склад учасників правовідносин та предмет спору не є тотожними.

12. Верховний Суд ухвалою від 18 січня 2021 року відкрив касаційне провадження з підстав, передбачених частиною другою, пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

ІІІ. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду

13. Згідно з частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

14. Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

15. Частиною п`ятою цієї ж статті встановлено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

16. Так, згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

17. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

18. Слід наголосити на тому, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

19. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

20. При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання, чи порушення позивачем цього строку, суду, насамперед, слід з`ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

21. Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

22. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

23. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

24. Предметом спору у цій справі є стягнення коштів, які витрачено на навчання відповідача у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут у зв`язку з достроковим розірванням контракту, укладеного між ОСОБА_1 та інститутом.

25. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти (далі - Порядок № 964), який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е" ,"є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (далі - витрати).

26. Пунктом 7 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

27. За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, спори про відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби. У цьому судовому рішенні також зауважено, що в рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

28. Слід зазначити, що ухвалюючи постанову від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, Велика Палата Верховного Суду відступила від своїх попередніх висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц і від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, з метою формування єдиної правозастосовчої практики щодо поширення юрисдикції адміністративних судів на зазначені публічно-правові спори як спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

29. З урахуванням зазначеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду суди попередніх інстанцій виходили з того, що строк звернення до суду у цій категорії справ становить один місяць, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

30. Так, позивач у позовній заяві вказує, що 17 січня 2020 року відповідно до наказу начальника Військового інституту від № 4 (по особовому складу) ОСОБА_1 відраховано з Військового інституту у зв`язку з достроковим розірванням контракту за академічну неуспішність та виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу інституту згідно з наказом начальника Військового інституту від 17 січня 2020 року № 12 (по стройовій частині) .

31. Натомість до Львівського окружного адміністративного суду позивач звернувся 28 липня 2020 року, тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду у цій категорії справ.

32. На виконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем подано заяву про поновлення строків звернення до суду, в якій в обґрунтування поважності причин пропуску вказаного строку позивач покликався на введення на усій території карантину та продовження усіх основних процесуальних строків, встановлених для учасників справи, а також на вжиття позивачем заходів досудового врегулювання, як на підставу пропуску строку.

33. Відповідно до положень частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

34. Згідно з частиною четвертою статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

35. Відповідно до частини першої статті 17 КАС України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

36. Виходячи з аналізу викладених норм та практики Верховного Суду (постанова від 26 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.002643), досудове врегулювання спору - це вчинення сукупності дій, за допомогою яких юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків.

37. Приписами пункту 4 частини четвертої статті 169 КАС України можливість повернення позовної заяви у зв`язку з ненаданням доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору обумовлена конкретними випадками, в яких закон визначає обов`язковість досудового врегулювання спорів.

38. Такі випадки, з огляду на викладене, повинні містити послідовність дій учасників спору та форму їх вираження (наприклад, звернення зі скаргою, вимогою чи в іншій формі) з метою досягнення угоди між сторонами.

39. Натомість положення частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не визначають варіантів конкретних дій навчального закладу з метою досудового врегулювання спору з курсантом. Так, положення цієї норми визначають обов`язок особи (курсанта) відшкодувати витрати, пов`язані з її утримання у вищому навчальному закладі. Водночас у разі невиконання курсантом цього обов`язку з власної волі навчальний заклад має право звернутися до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості.

40. Відтак, приписами частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено правові підстави звернення до суду відповідного вищого навчального закладу, а не випадок обов`язкового досудового врегулювання спору.

41. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 520/6589/19.

42. Щодо доводів позивача на введення на усій території карантину та продовження усіх основних процесуальних строків, встановлених для учасників справи, як на підставу пропуску строку, не приймаються судом до уваги, оскільки строк на подання позовної заяви закінчився у лютому 2020 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, яким розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 щодо продовження процесуальних строків на строк дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року.

43. У касаційній скарзі автор вказує на помилковість застосування до спірних правовідносин правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, оскільки суб`єктний склад учасників відносин та предмет позову у вказаній постанові суду касаційної інстанції не є тотожним зі справою, що розглядається.

44. З цього приводу слід зазначити, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому враховується тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

45. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 предметом спору є саме невиконання договору, що призвело до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

46. Верховний Суд, перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, вважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин приписів частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

47. Аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права.

48. При касаційному розгляді враховано правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, від 16 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.001198, і постановах Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 824/284/19-а, від 21 лютого 2020 року у справі № 340/1019/19, від 17 квітня 2020 року у справі № 360/962/19, від 17 квітня 2020 року у справі № 520/6589/19, від 18 червня 2020 року у справі № 140/2024/19, від 22 липня 2020 року у справі № 1.380.2019.001042, від 21 січня 2021 року у справі № 560/1389/20 та від 21 січня 2021 року у справі № 520/1559/2020.

49. Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

50. При цьому законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа визначилась, чи реалізуватиме своє право на звернення до суду.

51. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно наданій юридичній оцінці встановлених фактичних обставин справи, із дотриманням норм процесуального права.

52. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

V. Судові витрати

53. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, новий розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 346, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут залишити без задоволення.

2. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 380/5952/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова