Справа № 743/43/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/43/21 Суддя (судді) першої інстанції: Яхно Ю.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання, -

В С Т А Н О В И В :
Військова частинаи НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернулась до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього на 6 місяців

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідача, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2020 року, затримано з поміщенням до ПТПІ терміном на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Відповідач не має документів, на підставі яких можливе його повернення до Народної Республіки Бангладеш, а також які посвідчують його особу. Позивачем були вжиті заходи щодо встановлення особи відповідача, зокрема ним направлявся лист-звернення до Департаменту консульської служби МЗС України щодо ідентифікації та документування громадян Народної Республіки Бангладеш. Однак, на даний час відповідь на вищезазначений лист-звернення не надійшла, особа відповідача не ідентифікована, останній відмовляється співпрацювати. У зв`язку з чим позивач просить продовжити строк затримання відповідача на 6 місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2021 року даний адміністративний позов залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що листи від 22 вересня 2020 року та 30 грудня 2020 року не можуть вважатися доказами здійснення своєчасних та необхідних заходів, спрямованих на ідентифікацію відповідача, оскільки в розумінні Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, вони не є відповідними запитами, які з метою ідентифікації іноземця, у випадку відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни його походження, мають надсилатися до компетентних органів відповідної країни через Департамент консульської служби МЗС. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів направлення таких листів саме разом із кольоровими фотокартками відповідача та заповненою ним анкетою встановленого зразка.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Скаржник вказує на те, що направляв до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України листи про сприяння в ідентифікації відповідача разом із його анкетою і фотокарткою, проте відповідь на час закінчення строку затримання не надходила. Також позивач просить врахувати, що у ОСОБА_1 відсутній документ, що посвідчує особу, а на території України відсутні акредитовані дипломатичні (консульські) установи Народної Республіки Бангладеш, які здійснюють ідентифікацію громадян і оформлення паспортних (чи будь яких інших) документів.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 о 19 год. 00 хв. 21 липня 2020 року в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України з Словаччини, який 17 липня 2020 року був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі прикордонних знаків №80-81 словацько - українського кордону, за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, у складі групи осіб.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2020 року у справі № 308/7187/20 було затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк шість місяців.

При цьому, відповідач не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, котра потребує додаткового захисту.

Дані про те, що відповідач піддавався переслідуванням за расовими, етнічними, релігійними ознаками, чи політичним переконанням в країні походження відсутні.

Чопський прикордонний загін Західного регіонального відділення ДПС України листом від 22 вересня 2020 року № 21/1020 звернувся до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням доручити Посольству України в Республіці Польща передати до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща звернення щодо ідентифікації та документування іноземців, які за рішенням суду були затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України та назвалися громадянами Бангладеш, серед яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку із закінченням 21 січня 2021 року строку поміщення ОСОБА_1 до пункту тимчасового перебування іноземців та відсутністю відповідей, які б дозволили здійснити ідентифікацію особи, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про продовження строку затримання.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні визначені статтею 289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. До таких випадків належить, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно абз. 1 ч. 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» ідентифікація особи заходи, пов`язані із встановленням органами виконавчої влади особи заявника, який звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не має документів, що посвідчують його особу, або такі документи фальшиві.

Отже, ідентифікація є заходом, який здійснюється у разі відсутності документів, що посвідчують особу.

Частиною 1 статті 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Питання наявності у ОСОБА_1 законних підстав для перетину кордону та документів, які підтверджують його особу і громадянство, досліджувалося Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області під час вирішення питання про його затримання. Згідно з рішенням суду від 23 липня 2020 року у справі № 308/7187/20 документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, а також документ, що дає право на виїзд з України у ОСОБА_1 відсутні.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені у статті 289 КАС України.

Відповідно до частин 11 та 12 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 13 статті 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зазначена норма права містить дві альтернативні умови, кожна з яких може бути самостійною причиною неможливості ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити їх примусове видворення чи реадмісію.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визнаний в Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22 січня 2018 року № 38/77 (далі Інструкція).

Згідно п. 1 розділу VІ Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як раніше зазначалося, Чопський прикордонний загін Західного регіонального відділення ДПС України (умовна назва Військова частина НОМЕР_1 згідно з п. 12 Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 15 лютого 2005 року № 116) виконав всі умови, передбачені п. 1 розділу VІ Інструкції, з метою ідентифікації ОСОБА_1 .

Так, на адресу Департаменту консульської служби МЗС України був направлений лист від 22 вересня 2020 року № 21/1020 з проханням доручити Посольству України в Республіці Польща передати до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща звернення щодо ідентифікації та документування іноземців, які за рішенням суду були затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України та назвалися громадянами Бангладеш, серед яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначений лист був направлений саме до Департаменту консульської служби МЗС України, оскільки на території України відсутнє акредитоване дипломатичне представництво або консульська установа країни походження іноземця Народної Республіки Бангладеш. Такі дії позивача відповідають вимогам абз. 3 п. 1 розділу VІ Інструкції.

Крім того позивач надав до суду копію листа Міністерства закордонних справ України від 01 жовтня 2020 року № 71/ВКЗ/6137-560-66975, якими звернення Чопського прикордонного загону Західного регіонального відділення ДПС України було направлене Посольству України в Республіці Польща.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт направлення разом із запитом від 22 вересня 2020 року № 21/1020 кольорових фотокарток та анкет на кожну особу, а в листі від 01 жовтня 2020 року № 71/ВКЗ/6137-560-66975 не зазначений список осіб, ідентифікацію та документування яких належить провести.

Разом з тим, у листі від 22 вересня 2020 року № 21/1020 міститься посилання на те, що він направляються разом із додатками.

Також колегія суддів враховує, що дата направлення листа від 01 жовтня 2020 року № 71/ВКЗ/6137-560-66975 до Посольства України в Республіці Польща узгоджується з датою направлення позивачем листа від 22 вересня 2020 року № 21/1020 до Департаменту консульської служби МЗС України.

Крім того, представник Військової частини НОМЕР_1 разом із апеляційною скаргою надав до суду копію анкети громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якої вклеєна фотокартка.

Зазначений доказ підтверджує, що відповідні анкета й фотокартка громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 були виготовлені та перебували в розпорядженні позивача. Обґрунтованих сумнівів у тому, що такі документи були направленні разом із запитами щодо проведення ідентифікації та документування відповідача, у колегії суддів не виникло.

Колегія суддів враховує, що за змістом п. 1 розділу VІ Інструкції до відповідних запитів можуть включатися інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити його особу та підтвердити громадянство.

Лист від 01 жовтня 2020 року № 71/ВКЗ/6137-560-66975 містить відомості про прізвище відповідача (які зазначені також із використанням транслітерації), дату його народження і стать.

Додатково суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що в розгляді листа позивача від 01 жовтня 2020 року № 71/ВКЗ/6137-560-66975 було відмовлено з підстав його неналежного оформлення. Натомість такий лист був прийнятий Департаментом консульської служби МЗС України та направлений до Посольства України в Республіці Польща.

Отже, провести ідентифікацію в межах строку, на який ОСОБА_1 було затримано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2020 року у справі № 308/7187/20, не вдалося із незалежних від позивача причин.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає законною і обґрунтованою вимогу Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку затримання ОСОБА_1 на шість місяців.

Колегія суддів також наголошує на тому, що підстави і мета затримання ОСОБА_1 були перевірені Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області та визначені рішенням від 23 липня 2020 року у справі № 308/7187/20.

Натомість у межах цієї справи предметом дослідження є наявність чи відсутність підстав саме для продовження строку затримання.

Підставою для продовження такого стоку є неможливість ідентифікувати ОСОБА_1 з підстав неодержання інформації з країни громадянської належності відповідача.

Таким чином, на час закінчення строку затримання ОСОБА_1 , визначеного рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2020 року у справі № 308/7187/20, його особу не ідентифіковано з причин, передбачених ч. 13 статті 289 КАС України, що є підставою для задоволення адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку затримання.

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2020 року у справі № 308/7187/20 відповідач був затриманий 21 липня 2020 року за незаконне перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку. Визначений вказаним рішенням суду строк затримання відповідача становить шість місяці.

Відповідно до ч. 11 статті 289 КАС України строк затримання ОСОБА_1 підлягає продовженню до 21 липня 2021 року, що дорівнює шести місяцям, обчисленим із дати закінчення строку затримання, визначеного рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 липня 2020 року та дванадцяти місяцям, обчисленим із дати фактичного затримання відповідача під час перетину державного кордону України.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції та є підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову про продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на шість місяців до 21 липня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев