Справа № 200/13598/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року справа №200/13598/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д.,

секретар судового засідання Сізонов Є.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Моненка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 листопада 2020 року у справі № 200/13598/19-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна екологічна інспекція у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна екологічна інспекція у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу від 20.06.2019 року № 216-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення його на посаді.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року у задоволенні позову відмовлено (т. 2 а.с. 195-198).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов через порушення норм матеріального та процeсуального права. Апелянт зазначив, що суд першої інстанції посилався на ст. 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, прийнятій після звільнення позивача, тому вона не має відношення до спірних відносин. Застосування судом наказу Національного агенства України з питань державної служби від 03.03.2016 року № 50, яким затверджені Типові правила внутрішнього службового розпорядку та недослідження факту наявності чи відсутності Правил внутрішнього службового розпорядку Державної екологічної інспекції України є наслідком відсутності об`єктивності та неупередженості суду. Апелянт вважає роздруківку телефонних дзвінків належним доказом попередження керівництва про непрацездатність. Щодо наявності у позивача оригіналу листка непрацездатності, то позивачем особисто доводилось до відома суду факт неодноразового зникнення документації в Державній екологічній інспекції у Донецькій області, тому оригінал листка непрацездатності зберігав у себе. На момент видання наказу третьої особи від 06.08.2019 року позивачем майже місяць оскаржувався наказ відповідача № 216-о від 20.06.2019 року. Вважає хибним посилання суду на рішення Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 205/4196/18 та рішення КС України у справі № 425/2018(6960/18) від 04.09.2019 року та п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки стосується трудових відносин за контрактом (т. 2 а.с. 205-212).

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу та розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Третьою особою поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник третьої особи.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника третьої особи, вивчив доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Наказом Державної екологічної інспекції України № 113-о від 08.06.2012 року позивача призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Донецькій області (т. 1 а.с. 179).

Наказом Державної екологічної інспекції України № 216-о від 20.06.2019 року позивача звільнено з посади з 20.06.2019 року у зв`язку з отриманням ним двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (т. 1 а.с. 180).

Наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області № 51-о від 20.06.2019 року оголошений наказ про звільнення позивача. Визначено днем звільнення позивача з посади перший день виходу на роботу, в тому числі після тимчасової непрацездатності (т. 2 а.с. 8).

Наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області № 51 від 06.08.2019 року внесені зміни до вищенаведеного наказу № 51-о, а саме пункт 2 доповнено: «06.08.2019 року, у зв`язку з не встановленням місця перебування» (т. 2 а.с. 10).

Позивачем суду першої інстанції наданий листок непрацездатності серії АДГ № 405872 щодо перебування на амбулаторному лікуванні з 20.06.2019 року по 05.07.2019 року. Стати до роботи вказано 06.07.2019 року (т. 1 а.с. 181).

Спірним є питання розірвання трудового договору з ініціативи власника, якщо в день звільнення працівник перебував на лікарняному.

Згідно ч.ч. 1-3 статті 5 Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889, в редакції чинній на дату виникнення спірних відносин) правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

При розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються норми, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно застосовувати законодавство про працю, зокрема КЗпП України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону № 889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності.

Колегія суддів зазначає, що норми Закону № 889 в редакції станом на дату звільнення позивача не регулюють обставини звільнення під час знаходження на лікарняному, тому застосуванню підлягають положення КЗпП України.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на постанову Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року, пункт 17 якої визначає що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону № 889 правилами внутрішнього службового розпорядку державного органу (далі - правила внутрішнього службового розпорядку) визначаються: порядок повідомлення державним службовцем про його відсутність на службі.

Наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03.03.2016 року № 50 затверджено Типові правила внутрішнього службового розпорядку, які визначають загальні положення щодо організації внутрішнього службового розпорядку органу державної влади, іншого державного органу, його апарату, режим роботи, умови перебування державного службовця в органі державної влади та забезпечення раціонального використання його робочого часу.

Розділом IV Типових правил визначено, що державний службовець повідомляє свого безпосереднього керівника про свою відсутність на роботі у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом.

У разі недотримання державним службовцем вимог пункту 1 цього розділу складається акт про відсутність державного службовця на робочому місці.

У разі ненадання державним службовцем доказів поважності причини своєї відсутності на роботі він повинен подати письмові пояснення на ім`я керівника державної служби щодо причин своєї відсутності.

Позивач посилається, що 20.06.2019 року він телефонував до Державної екологічної інспекції України та до Державної екологічної інспекції України у Донецькій області та повідомляв про знаходження на лікарняному та в підтвердженя цього надано роздруківки з журналу дзвінків (т.2 а..с 136-138).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Колегія суддів вважає, що зазначені докази не є належними, оскільки не підтверджують факт повідомлення позивачем керівника про перебування на лікарняному. Крім того, дзвінки здійснені 20.06.2019 року у період з 16 год .33 хв. до 16 год. 57 хв., тобто наприкінці робочого дня.

Щодо доводу апелянта про те, що він не був ознайомлений з правилами нутрішнього службового розпорядку, то, як вбачається з наданої до відзивів на апеляційну скаргу копії Правил внутрішнього службового розпорядку для працівників Державної екологічної інспекції у Донецькій області, які введені в дію наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області від 23.05.2017 року № 142, позивач був ознайомлений з ними, про що свідчить його особистий підпис.

Таким чином, позивачем не надано належних, достовірних доказів, що на час видання Державною екологічною інспекцією України спірного наказу відповідачу відомо про тимчасову непрацездатність позивача.

Наведене, також підтверджується актами про відсутність співробітника на робочому місці від 06.06.2019 року, 07.06.2019 року, 10.06.2019 року 14.06.2019 року, 18.06.2019 року- 20.06.2019 року, згідно яких позивач з 9 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.(17 год. 00 хв.) відсутній на робочому місці (т. 2 а.с. 8, 54-59, 61-62).

Крім того, позивач стверджує, листок непрацездатності серії АДГ № 405872 про перебування останнього на амбулаторному лікуванні з 20.06.2019 року по 05.07.2019 року ні до Державної екологічної інспекції України, ні до Державної екологічної інспекції України у Донецькій області він не надавав.

Крім того, оригінал цього листка позивачем пред`явлений в судовому засіданні. При цьому, саме листок непрацездатності є належним документом, на підставі якого роботодавець може визначити поважність відсутності працівника на робочому місці. І наявність цього листка у позивача лише підтверджує відсутність неправомірних дій з боку відповідача щодо прийняття оскаржуваного наказу про звільнення.

Наказом Державної екологічної інспекції у Донецькій області № 51 від 06.08.2019 року внесені зміни до наказу № 51-о, а саме,- пункт 2 доповнено: «06.08.2019 року, у зв`язку з не встановленням місця перебування».

Накази на підприємстві оформлюються, видаються та зберігаються з урахуванням вимог Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5. У випадку коли наказ скасовує (відміняє), змінює чи доповнює попередній розпорядчий документ або окремі його положення, то один із пунктів розпорядчої частини наказу повинен містити посилання на документ (пункт), що відміняється, із зазначенням дати, номера і заголовка.

Тобто, нормами чинного трудового законодавства не встановлено заборони вносити зміни до наказів, виданих підприємством, зокрема, і до наказу про звільнення.

Отже, відповідачем не порушено право позивача не бути звільненим під час тимчасової непрацездатності, оскільки з урахуванням наказу Державної екологічної інспекції у Донецькій області № 51 від 06.08.2019 року, днем звільнення позивача вважається 06.08.2019 року, що не суперечить наявному в позивача листка непрацездатності Серії АДГ № 405872, згідно якого стати до роботи він мав 06.07.2019 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.09.2020 року у справі № 205/4196/18 посилалась на те, що 4 вересня 2019 року КС України ухвалив рішення № 6-р(ІІ)/2019 у справі № 3-425/2018(6960/18) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України. У цьому рішенні КС України, зокрема, вказав, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення).

Враховуючи це та з метою узгодження практики застосування частини третьої статті 40 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі № 6-156цс12 і від 23 січня 2013 року у справі № 6-127цс12, а також від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованого у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 640/10761/14-ц. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що гарантія частини третьої статті 40 КЗпП України поширюється на випадки припинення контракту з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України. А у разі порушення цієї гарантії негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Як вірно визначив суд першої інстанції, вирішальним в контексті даних правовідносин є не факт видання наказу про звільнення, а розірвання з особою трудових відносин, котре, як вже було зазначено, відбулось 06.08.2019 року на підставі наказу про внесення змін до наказу про звільнення, тобто після виходу позивача з лікарняного.

Інших доводів стосовно незаконності наказу відповідача від 20.06.2019 року № 216-о позивачем не наведено, підстави прийняття цього наказу позивачем не оскаржені.

Щодо доводу апелянта про помилкове застосування судом першої інстанції ст. 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, прийнятій після звільнення позивача.

Такі доводи спростовуються змістом рішення суду першої інстанції, в якому суд зазначив, що ст. 87 Закону України «Про державну службу» доповнено частиною п`ятою та оскільки дана норма прийнята після звільнення позивача (згідно із Законом № 117-IX від 19.09.2019 року), а інші норми Закону № 889 не регулюють обставини звільнення під час знаходження на лікарняному, застосуванню підлягає Кодекс законів про працю.

Щодо доводу апелянта про відсутність права на складання актів про відсутність на робочому місці керівника, колегія суддів зазначає, що ні Типові правила службового розпорядку, затверджені наказом Національного агенства України з питань державної служби від 03.03.2016 року № 50, ні Правила внутрішнього службового розпорядку для працівників Державної екологічної інспекції у Донецькій області не встановлюють сегрегацію за посадами при складанні акту про відсутність на робочому місці.

Щодо наданих позивачем у суді апеляційної інстанції письмових пояснень ОСОБА_2 , то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки особа не допитана в якості свідка, не попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини у справі, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 листопада 2020 року у справі № 200/13598/19-а за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна екологічна інспекція у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посад залишити без змін.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць