Справа № 725/6170/20
Суддя: Галичанський О. І.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 725/6170/20
Номер провадження 2-а/725/229/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021року. Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Буковинської митниці Держмитслужби ( місцезнаходження: м.Чернівці, вул. Руська, 248 М) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, в обгунтування якої вказує, що постановою від 29 листопада 2019 року у справі про порушення митних правил №1687/40800/19 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме: 706 569, 45 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24.01.2020 року , залишеним без змін постановю Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, дану постановоу скасовано та надіслано справу на додатковий розгляд до Буковинської митниці Держмитслужби.

За результатами проведення додаткового розгляду 12 червня 2020 року виконуючим обов"язки начальника Буковинської митниці Держмитслужби Поліщуком О.Ю. винесено постанову, якою ОСОБА_1 повторно визнано винним у вчиненні дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів , відповідальність за які передбачена ст. 485 МК України.

Відповідно до постанови №1687/40800/19 від 12 червня 2020 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, а саме 706569 грн. 45 коп.

Вказаною постановою встановлено, що під керуванням позивача 02.10.2019 року на територію п/п «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці ДФС, в зону митного контролю заїхав автомобіль марки «BMW 735I», країна реєстрації Болгарія, р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та прямував з України до Румунії в приватних справах. Маючи статус громадянина-резидента, для перетину митного кордону використовував діючий паспортний документ громадянина Республіки Румунії. Відповідно до інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в п/п для автомобільного сполучення ЄАІС» та службової записки № 16824-70-20-05/17 від 05.03.2019 року було встановлено наявність у ОСОБА_1 паспорт , громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 .

Даний факт став підставою для притягнення його до відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України.

Додатково вказує, що позивач з 25 лютого 2020 року перебував за кордоном , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон. На територію України повернувся у листопаді, коли і отримав копію постанови від 12 червня 2020 року.

Вважає наведене вище рішення службової особи органу владних повноважень таким, що суперечить нормам МК України та просить суд поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до адміністративного суду з позовом до Буковинської митниці Держмитслужби про оскарження постанови у справі про порушення митних правил №1687/40800/19 від 12 червня 2020 року. Визнати протиправною та скасувати постанову виконуючого обов"язки начальника Буковинської митниці Держмитслужби Поліщука О.В. від 12 червня 2020 року у справі про порушення митних правил №1687/40800/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 485 МК України.

У судове засідання позивач та його представник не зявилися.

Представник позивача надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без його та його довірителя участі. Адміністративний позов підтримав в повному обсязі. В уточнення своїх позовних вимог просив стягнути з відповідача судові витрати, докази на понесення яких надав суду.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно відзиву на позовну заяву, представник вадповідача заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що дії працівників митниці є правомірними. Крім того вказав, що оскільки у ОСОБА_1 наявний паспорт громадянина України і паспорт громадянина Румунії та він має постійне місце проживання на території України, то відповідно до норм чинного законодавства України, він у правових відносинах з Україною визначається лише громадянином України, має статус громадянина - резидента та на території України повинен користуватися документами громадянина України, що передбачені чинним законодавством України.

Дії ОСОБА_1 мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, тобто дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

На підставі даних обставин, просив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а до описаних правовідносин слід застосувати наступні правові норми.

Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що постановою від 29 листопада 2019 року у справі про порушення митних правил №1687/40800/19 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме: 706 569, 45 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24.01.2020 року , залишеним без змін постановю Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 20202 року, дану постанову скасовано та надіслано справу на додатковий розгляд до Буковинської митниці Держмитслужби.

За результатами проведення додаткового розгляду 12 червня 2020 року виконуючим обов"язки начальника Буковинської митниці Держмитслужби Поліщуком О.Ю. винесено постанову, якою ОСОБА_1 повторно визнано винним у вчиненні дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів , відповідальність за які передбачена ст. 485 МК України.

Відповідно до оскаржуваної постанови митниці №1687/40800/19 від 12 червня 2020 року: 02.10.2019 року на територію п/п «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці ДФС, в зону митного контролю заїхав автомобіль марки «BMW 735I», країна реєстрації Болгарія, р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який прямував з України до Румунії в приватних справах. Вказаний громадянин до митного контролю надав контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору».

До митного контролю ОСОБА_1 подав паспорт громадянина Румунії № НОМЕР_4 , виданий 11.08.2018 року, поліцією м. Сучава, на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в п/п для автомобільного сполучення ЕАІС» було встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), при ввезенні на територію України вказаного вище автомобіля через п/п «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці ДФС в режимі тимчасове ввезення на термін до 1 року, використовував закордонний паспорт громадянина Румунії № НОМЕР_4 , виданий 11.08.2018 року, поліцією м. Сучава, на ім`я ОСОБА_1 .

Також, відповідно інформації яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в п/п для автомобільного сполучення ЕАІС» та службової записки № 16824-70-20-05/17 від 05.03.2019 року встановлено, що при перетині митного кордону України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), подавав закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Таким чином , на думку працівників митниці, під час додаткового розгляну вказаної справи вищезазначені дії ОСОБА_1 мають ознаки порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України, тобто дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, оскільки ОСОБА_1 , маючи статус «громадянина-резидента» подав митниці паспорт громадянина Румунії , тобто як «громадянина-нерезидента».

Згідно ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами.

Положення ст. ст. 529-530 МК України передбачають можливість оскарження постанови митниці до суду та перевірку законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом, що здійснюється в порядку, встановленому КАС України.

Законодавством встановлено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Дана норма кореспондується із нормами ст. 62 Конституції, відповідно до ч. 3 якої обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 485 МК України передбачено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необєктивність або неповнота провадження у справі або необєктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

Так, ст. 485 Митного кодексу України визначено, що особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Тобто, з об`єктивної сторони правопорушення передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване на ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Відповідно до пп. «в» п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

За приписами пп. «в» п. 33 ч. 1 ст. 4 МК України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України;

Зі змісту ст. 103 МК України слідує, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III визначено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, п. 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201 встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі № 751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією ст. 485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

Необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до протоколу опитування в справі про порушення митних правил №1687/40800/19 від 02.10.2019 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 )повідомив митний орган, що паспорта громадянина України немає, проживає постійно в Румунії.

Вартість митних платежів розрахована службовою запискою, яка стала підставою для визначення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, накладеного на відповідно до оскаржуваної постанови.

У вказаній записці зазначено, що орієнтовна сума митних платежів скаладає 235523,15 гривень.

Таким чином, службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу та не містиь вказівки, які саме характеристики досліджуваного транспортного засобу враховувалась та що взято за основу визначення такої суми платежів.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобі затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 у пункті 1 вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації .

Відповідачем не дотримано вимог згаданої Методики.

За наведених обставин, суд вважає, що розмір митної вартості автомобіля, розмір митних платежів і розмір штрафу, а також умисел на ухилення від сплати митних платежів ОСОБА_1 є припущенням митного органу.

Статтею 10 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім цього позивачем понесено витрати на правову допомогу, які він просить стягнути з відповідача Буковинської митниці Держмитслужби на його користь.

Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано договір про надання юридичних послуг від 07.12.2020 року; акт про надані послуги від 04.02.2021 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №07/20/12 від 07.12.2020 року.

Згідно договору про надання правової допомоги №212/20 від 07.12.2020 року, акту наданих юридичних послуг від 04.02.2021 року, загальна вартість наданих послуг складає 8 445 грн., з яких: 6 045 - підготовка позовної заяви, виготовлення та засвідчення додатків для учасників справи та суду; 2 400 - підготовка та представництво інтересів клієнта у суді.

З наданих позивачем доказів вбачається, що витрати на правову допомогу складають 8 445 грн., з яких ним сплачено - 8 500 грн.

Згідно п.п.4,6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Враховуючи, що витрати на правову допомогу документально підтверджені та доведені, пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також те, що сторона відповідача не надала будь яких заперечень та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача щодо розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 495, 525, 527 МК України, ст.ст. 247, 251, 256 КУпАП, ст.ст. 77, 139, 241 - 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до суду з позовом до Буковинської митниці Держмитслужби про оскарження постанови у справі про порушення митних правлил №1687/40800/19 від 12 червня 2020 року.

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову виконуючого обов"язки начальника Буковинської митниці Держмитслужби Поліщука Олега Юрійовича від 12 червня 2020 року у справі про порушення митних правил №1687/40800/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 485 МК України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Буковинської митниці Держмитслужби ( місцезнаходження: м.Чернівці, вул. Руська, 248 М) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати пов"язані з наданням правничої допомоги в сумі 8 445 гривень 44 копійки та витрати пов"язані зі сплатою судового збору в сумі 420 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення .

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський