Справа № 460/5348/20
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2021 року м. Рівне №460/5348/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді О.М. Дудар, за участю секретаря судового засідання Т.А. Самкової, сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: представник Костюк В.І.,

відповідача-1: представник Панасюк В.М.,

відповідача-2: представник Осипенко О.Л,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства оборони України, Святошинського районного у м.Києві військового комісаріату
про визнання дій незаконними, стягнення моральної та матеріальної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач-1), Святошинського районного у м.Києві військового комісаріату (далі відповідач-2), за змістом якого просить суд:

- визнати незаконними дії Святошинського районного у м.Києві військового комісаріату щодо призову строкову військову службу;

- стягнути з Міністерства оборони України матеріальну шкоду в сумі 85067,00грн та моральну шкоду в сумі 70000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач був призваний на строкову військову службу з порушенням чинного законодавства України, що призвело до погіршення здоров`я.

Ухвалою суду від 24.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.08.2020, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

Підготовче засідання 20.08.2020 відкладено на 22.09.2020 за клопотанням відповідача-1. Ухвалою суду від 20.08.2020 задоволено клопотання відповідача-1 щодо участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

01.09.2020 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги є безпідставними, оскільки Святошинський районний у м.Києві військовий комісаріат діяв виключно в межах свої повноважень та на виконання вимог діючого законодавства України.

10.09.2020 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки жодної шкоди Міністерство оборони України позивачу не завдало.

22.09.2020 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.10.2020 за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 22.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалами суду від 20.10.2020 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, витребувано у відповідача-2 додаткові докази

У підготовчому засіданні 20.10.2020 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 19.11.2020.

Ухвалою суду від 27.10.2020 задоволено клопотання відповідача-2 щодо участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Судове засідання 19.11.2020 відкладено на 14.12.2020 у зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача-2 та відсутністю у суду відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

У судовому засіданні 14.12.2020 оголошено перерву до 27.01.2020 у зв`язку з витребуванням у позивача оригіналів документів, долучених як докази завдання відповідачами моральної та матеріальної шкоди.

У судовому засіданні 27.01.2020 закінчено судовий розгляд ухваленням рішення.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та суду пояснили, що згідно із тимчасовим посвідченням ОСОБА_1 є непридатним до військової служби у мирний час і звільнений від призову за станом здоров`я.

Не зважаючи на цю обставину та факт перебування позивача на обліку у Гощанському об`єднаному

військовому комісаріаті, останній у листопаді 2019 року був затриманий у примусовому порядку та призваний на військову службу Святошинським районним у м.Києві військовим комісаріатом.

Під час проходження військової служби стан здоров`я ОСОБА_1 суттєво погіршився й надалі він був визнаний військово-лікарською комісією таким, що непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Вказали, що протиправними діями позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки погіршилися стан його здоров`я в цілому, самопочуття, сон, порушився нормальний спосіб життя.

Оскільки незаконним призовом на військову службу ОСОБА_1 був позбавлений можливості влаштуватися на роботу у місті Києві та отримувати заробітну плату, позивачу було завдано матеріальної шкоди збитків у вигляду неотриманих доходів на суму 85067,00грн.

Просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та суду пояснив, що жодного причинно-наслідкового зв`язку між дією чи бездіяльністю Міністерства оборони України та моральною шкодою позивачем не доведено.

Зазначив, що організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій. Обов`язок Міністерства оборони України здійснювати загальне керівництво Збройними силами України не свідчить про те, що у міністерства виникли будь-які зобов`язання перед ОСОБА_1 .

Звернув увагу суду на те, що позивачем жодними доказами не доведено намір позивача влаштуватися на роботу у місті Києві та, відповідно, суму недоотриманого доходу.

Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та суду пояснила, що ОСОБА_1 був звільнений від призову та визнаний непридатним до військової служби у 2013 році, а повторно у 2018 році військово-лікарську комісію для визначення ступеня придатності до служби не пройшов.

Звернула увагу суду на те, що позивач у зв`язку з наведеними обставинами був оголошений Гощанським об`єднаним військовим комісаріатом у розшук, а тому його затримання та призов на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 є правомірним.

Вказала, що 28.11.2019 позивач за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією Святошинського районного у м.Києві військового комісаріату був визнаний придатним до військової служби за станом здоров`я та, відповідно, призовною комісією був призваний на строкову військову службу.

Зазначила, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, крім особистих пояснень позивача, завдання йому моральної та матеріальної шкоди.

З огляду на безпідставність позовних вимог, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з тимчасовим посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 20.03.2013 Гощанським об`єднаним військовим комісаріатом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України за ВОС №849669А, як звільнений рішенням призовної комісії від 10.04.1995 від призову непридатний до військової служби у мирний час (а.с.9).

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією Святошинського районного у м.Києві військового комісаріату, за результатами якого був визнаний придатним до військової служби за станом здоров`я та рішенням святошинської призовної комісії у м.Києві був призваний на строкову військову службу.

Зазначені обставини визнаються учасниками справи, а тому в силу ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягаю доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №152, виданого 05.03.2020 госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , 1995 року народження, на підставі статті 78в графи І Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Діагноз: наслідки закритого перелому (анамнестично вересень 2019 року) човникоподібної кістки лівої кисті, лікованого консервативно, у вигляді її хибного суглоба з помірним больовим синдромом при незначному порушенні функцій (а.а.с.10-11).

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 13.03.2020 №67 військовослужбовця строкової військової служби ОСОБА_1 , який утримується в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 та прикомандирований до навчального курсу (підвищення кваліфікації) школи танкістів, на підставі свідоцтва про хворобу №152 (вх.№817) від 10 березня 2020 року, затвердженого ЦВЛК МО України 10 березня 2020 року (вих.№817/1) та відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено з військової служби в запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я), з 13 березня 2020 року, виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Святошинського районного військового комісаріату (м.Київ) (а.с.15).

Вважаючи призов на строкову військову службу протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (ст.65 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За приписами ст.2 Закону №2232-XII, проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Одним із видів військової служби є строкова військова служба.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону №2232-XII, на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

У силу вимог ч.4 ст.15 Закону №2232-XII, організація підготовки та проведення призову громадян України на строкову військову службу здійснюється міськими (районними) державними адміністраціями (виконавчими органами міських рад) у взаємодії з міськими (районними) військовими комісаріатами.

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону №2232-XII, призов громадян України на строкову військову службу включає проходження ними призовної комісії та відправлення їх до військових частин.

За змістом ч.8 ст.15 Закону №2232-XII, призовники проходять призовну комісію при призовній дільниці.

При цьому, згідно з ч.ч.1-3 ст.14 Закону №2232-XII, приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей.

Для проведення приписки громадян України у районах (містах) утворюються призовні дільниці.

До призовних дільниць щороку протягом січня - березня приписуються допризовники, яким у рік приписки виповнюється 17 років. Приписка проводиться районними (міськими) військовими комісаріатами за місцем проживання.

Аналіз норм Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.03.2002 №352 (далі Положення №352), вказує на те, що призов на строкову військову службу громадян України забезпечують військові комісаріати за місцем приписки до призовних дільниць.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був приписаний до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким і було видано посвідчення від 20.06.2013 № НОМЕР_1 про непридатність до військової служби у мирний час.

Поряд з цим, всупереч нормам Закону №2232-XII та Положення №352, призов позивача на строкову військову службу у листопаді 2019 року було здійснено Святошинським районним у м.Києві військовим комісаріатом.

Обґрунтовуючи правомірність дій відповідача-2, його представник у судовому засіданні стверджувала про неприбуття ОСОБА_1 для проходження повторного медичного огляду на придатність до військової служби у НОМЕР_4 та оголошення його у зв`язку з цим Гощанським об`єднаним військовим комісаріатом у розшук.

Проте, у порушення ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідачем-2 не надано суду жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, як і не надано протоколу засідання призовної комісії з рішенням щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби й призову його на строкову військову службу у 2019 році, що витребовувався ухвалою суду від 20.10.2020.

Таким чином, дії Святошинського районного у м.Києві військового комісаріату щодо призову на строкову військову військову службу ОСОБА_1 є протиправними.

Як вбачається з матеріалів справи, здоров`я ОСОБА_1 під час проходження строкової військової служби значно погіршилося, що призвело до його звільнення зі служби наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 13.03.2020 №67.

Позивач зазначає, що з перших днів військової служби у військовій частині НОМЕР_3 , на тлі зростання фізичних напружень, відчув посилення болю та обмеження рухів у лівому кистьовому суглобі. У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ортопеда-травматолога військової частини НОМЕР_2 , який діагностував хибний суглоб човникової кістки лівої кисті. На лікуванні позивач перебував до березня 2020 року.

Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про хворобу від 10.03.2020 №152.

Суд звертає увагу, що у вказаному свідоцтві міститься вказівка на те, що захворювання ОСОБА_1 не пов`язане з проходженням військової служби. Тобто, закритий перелом човникової кістки лівої кисті існував у позивача до вступу на строкову військову службу. Зазначене підтверджує неправомірність дій відповідача-2 щодо призову позивача на військову службу за наявності в останнього захворювання , передбаченого статтею 78в графи І Розкладу хвороб.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 85067,00грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Обґрунтовуючи суму матеріальної шкоди, ОСОБА_1 посилається на те, що у зв`язку з призовом на строкову військову службу був позбавлений можливості влаштуватися на роботу у місті Києві та отримувати заробітну плату, тобто не отримав доходи, які б міг отримати за звичайних обставин.

Суд вважає такі посилання позивача безпідставними, оскільки у розумінні ст.22 ЦК України звичайними обставинами вважалися б ті, за яких ОСОБА_1 на момент призову на строкову військову службу працював за трудовим договором чи договором найму з отриманням заробітної плати чи винагороди за свою працю.

Оскільки під час розгляду справи існування звичайних обставин судом не встановлено, а намір працевлаштуватися у місті Києві позивачем не доведено, суд вважає вимогу про стягнення матеріальної шкоди необґрунтованою, такою, що до задоволення не підлягає.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N40450/04, п.64, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно з п.6 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду, зазначав, що така полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з халатним ставленням відповідачів до виконання своїх обов`язків, що потягнуло різке погіршення здоров`я, втрату сну, необхідність постійно відчувати сильний біль, порушення нормального способу життя, призвело до частих хвилювань.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, заява №29979, п.п.86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, заява №14183/02, п.71, від 22 листопада 2005 року).

Суд зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Вирішуючи зазначену позовну вимогу, суд виходить встановленого факту погіршення здоров`я позивача та з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Оцінюючи негативні емоції позивача, суд вважає, що вони досягли рівня страждання та приниження, враховуючи породжену протиправною поведінкою відповідача зневіру позивача в законні дії державних органів, в існуванні в Україні правового порядку.

У силу вимог ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень - відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Суд зазначає, що відповідачем-2 не доведено, що його дії щодо призову позивача на строкову військову службу не викликали у позивача психічного напруження, розчарування в діяльності державного органу та додаткового психічного напруження.

Враховуючи характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що стягнення з відповідача-2 на користь позивача 20000,00грн буде достатньою сатисфакцією завданої останньому моральної шкоди.

При цьому, суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача до Міністерства оборони України, оскільки жодних протиправних дій щодо позивача відповідачем -1 вчинено не було, протиправної бездіяльності не допущено.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем частково доведено позовні вимоги, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Святошинського районнного у м.Києві військового комісаріату про визнання дій незаконними, стягнення моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Святошинського районнного у м.Києві військового комісаріату щодо призову ОСОБА_1 на строкову військову службу.

Стягнути з Святошинського районнного у м.Києві військового комісаріату на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач - 1: Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський , буд.6, м.Київ, 03168, код за ).

Відповідач - 2: Святошинський районний у м.Києві військовий комісаріат (вул.Григорія Онискевича, буд.1, м.Київ, 03115, код за ).

Повне рішення складено 05 лютого 2021 року.

Суддя О.М. Дудар