Справа № 320/1541/20
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1541/20 Суддя першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Василенко Ю.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди ,в якому, з урахуванням заяви від 24.09.2020 року, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Рокитнянської райдержадміністрації Київської області № 12-к від 27.01.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків із громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Рокитнянської районної державної адміністрації (далі - Наказ №12-к);

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків із громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області;

- стягнути з Рокитнянської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з Рокитнянської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

22 січня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 2525, Рокитнянською районною державною адміністрацією Київської області подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, в той час як рішення суду першої інстанції законним та таким, що ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ керівника апарату Рокитнянської райдержадміністрації Київської області № 12-к від 27.01.2020 року про звільнення з посади головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків із громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_1 є правомірним та таким, що прийнятий на підставі та в межах норм чинного законодавства. Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Рокитнянської РДА від 24.02.2017 року №34-к ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків із громадськістю та засобами масової інформації апарату Рокитнянської РДА.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 746» від 03.11.2019 р. № 926 визначено граничну чисельність працівників місцевих державних адміністрацій, в т.ч. і Рокитнянської РДА.

Розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації №679 від 22.11.2019 р. «Про граничну чисельність працівників районних адміністрацій Київської області» встановлено граничну чисельність працівників районних державних адміністрацій. Зокрема, Рокитнянська РДА - 77 одиниць, у т.ч. апарат -13 одиниць.

Розпорядженням виконуючого обов`язки голови Рокитнянської районної державної адміністрації №299 від 25.11.2019 року «Про затвердження граничної чисельності працівників апарату та структурних підрозділів Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області» затверджено граничну чисельність апарату та структурних підрозділів Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області» (далі - Розпорядження №299), а також зобов`язано керівника апарату та керівника структурних підрозділів зі статусом юридичних осіб публічного права Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області здійснити, у встановленому законодавством порядку, скорочення чисельності працівників Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області у відповідності до вимог чинного трудового законодавства України.

Розпорядженням виконуючого обов`язки голови Рокитнянської районної державної адміністрації №304 від 26.11.2019 року «Про упорядкування структури структурних підрозділів Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області» (далі - Розпорядження №304) внесено зміни до розпорядження виконуючого обов`язки голови Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області від 01.11.2019 року №289 «Про упорядкування структури апарату та структурних підрозділів Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області».

Розпорядженням виконуючого обов`язки голови Рокитнянської районної державної адміністрації №305 від 26.11.2019 р. «Про упорядкування апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області» (далі - Розпорядження №305) внесено зміни до розпорядження виконуючого обов`язки голови Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області від 01.11.2019 р. №289 «Про упорядкування структури апарату та структурних підрозділів Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області».

28.11.2019 року позивача повідомлено про її майбутнє звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, п.1. ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом керівника апарату Рокитнянської РДА від 27.01.2020 року №12-к ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи вищевказаний наказ про звільнення протиправним, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Як визначено частинами другою та третьою статті 3 цього ж Закону, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

За правилами частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду України (п.19 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів») при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, зокрема, щодо рівнозначності посади, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Даний висновок кореспондується також із висновками Національного агентства України з питань державної служби, викладеними у роз`ясненні від 22.07.2016 року № 13-р/з «Щодо переведення на нижчу посаду».

Оскільки, обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Така ж думка висловлена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №813/5500/14, адміністративне провадження К/9901/15302/18, від 18 жовтня 2017 року №6-1723цс17.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Як встановлено судом першої інстанції, штатний розпис апарату Рокитнянської РДА станом на 01.02.2019 року становив 27 одиниць. В тому числі була передбачена посада головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків із громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Рокитнянської районної державної адміністрації, яку обіймала позивач.

Водночас, Розпорядженням №229 визначено, що гранична штатна чисельність працівників апарату Рокитнянської РДА становить лише 13 одиниць. Штатний розпис структурних підрозділів Рокитнянської РДА становив 77 одиниць.

Розпорядженням №305 внесено зміни до штатного розпису апарату Рокитнянської РДА, а саме скорочено посади:

- заступника голови Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області;

- заступника голови Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області;

- головного спеціаліста з питань організаційної роботи апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області;

- головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків з громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області (посада яку обіймала позивач на момент звільнення);

- провідного спеціаліста з питань взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області.

Виведено зі штатного розпису апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області наступні відділи:

- управління персоналом Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області;

- юридичного забезпечення апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області;

- фінансово-господарського забезпечення апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області.

Виведено зі штатного розпису наступні посади окремих підрозділів апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області:

- начальник відділу управління персоналом Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області - 1 штатна одиниця;

- головний спеціаліст відділу управління персоналом Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області - 2 штатні одиниці;

- начальник відділу юридичного забезпечення апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області -1 штатна одиниця;

- головний спеціаліст відділу юридичного забезпечення апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області -1 штатна одиниця;

- спеціаліст відділу юридичного забезпечення апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області -1 штатна одиниця;

- начальник відділу фінансово-господарського забезпечення апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області -1 штатна одиниця;

- головний спеціаліст відділу фінансово-господарського забезпечення апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області -1 штатна одиниця;

- водій відділу фінансово-господарського забезпечення апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області - 1 штатна одиниця;

- прибиральник відділу фінансово-господарського забезпечення апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області - 2 штатні одиниці;

- начальник загального відділу апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області - 1 штатна одиниця;

- головний спеціаліст загального відділу апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області - 2 штатні одиниці;

- інспектор загального відділу апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області -1 штатна одиниця;

- головний спеціаліст відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області -1 штатна одиниця.

- головний спеціаліст з питань мобілізаційної роботи апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області -1 штатна одиниця. Втім, як вбачається зі штатного розпису на 2020 рік структурних підрозділів Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області, який вводився в дію з 01.01.2020 року, у відділі з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації була наявна вакантна посада «реєстратор», втім, вказана посада не була запропонована позивачці, що свідчить про невиконання роботодавцем свого обов`язку щодо працевлаштування працівників у зв`язку із скороченням штату, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем процедури звільнення із займаної посади, що, у свою чергу, свідчить про протиправність прийняття оскаржуваного наказу та про задоволення позовних вимог у цій частині.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на приписи ч.1 ст. 43 КЗпП України відповідно до яких розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Частиною 7 ст. 43 КЗпП України передбачено, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Так, з матеріалів справи, а саме з Протоколу засідання робочої комісії з вирішення питання щодо переважного права на залишення на роботі працівників апарату та структурних підрозділів Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області від 26.11.2019 року вбачається, що в результаті таємного голосування (більшістю набраних голосів) переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю, в тому числі й ОСОБА_1 (а.с.33-36).

Крім того, згідно з витягом з протоколу № 2 від 11.12.2019 року профкому Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області, не надано згоду на звільнення ОСОБА_1 , відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із рішенням робочої комісії з вирішення питання щодо переважного права на залишення на роботі працівників апарату та структурних підрозділів Рокитнянської РДА Київської області від 26.11.2019 року.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність винесеного наказу керівника апарату Рокитнянської райдержадміністрації Київської області № 12-к від 27.01.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків із громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Рокитнянської районної державної адміністрації та необхідність його скасування.

Згідно частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 28 жовтня 2014 року (№ рішення у ЄДРСР 41602330), у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Втім, в межах спірних правовідносин було встановлено, що посада з якої позивачку було звільнено, а саме - головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків із громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області була скорочена, з огляду на що, відповідач позбавлений можливості поновити ОСОБА_1 на попередній посаді, з огляду на що, колегією суддів враховано приписи статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) відповідно до якої передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

З урахуванням викладеного, позовна вимога про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків із громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області з 27 січня 2020 року (дня протиправного звільнення) підлягає частковому задоволенню з поновленням позивачки на відповідній посаді в Рокитнянській районній державній адміністрації Київської області.

Відповідно до вимог частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 27.01.2020 року по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітку 308,02 грн. (згідно довідки Рокитнянської районної держаної адміністрації Київської області про середній заробіток № 01-45/283 від 11.02.2020 року).

Отже сума заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення на користь позивачки становить 80 132 грн. (260 днів вимушеного прогулу х 308,20 грн.)

Щодо стягнення на користь позивачки моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Обґрунтовуючи необхідність стягнення на користь позивача моральної шкоди, останній зазначив, що у зв`язку із протиправним звільненням із займаної посади ОСОБА_1 зазнала значних моральних страждань, так як, незаконне звільнення внесло суттєвий дискомфорт у її звичний спосіб життя, вимагало додаткових зусиль, часу, позбавило засобів до існування, так як позивач була державним службовцем і не могла займатися іншої роботою, за час незаконного звільнення позивач змушена шукати іншу роботу, якої на ринку праці немає тощо.

Колегія суддів звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, відповідно до якої виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що порушення прав заявника, який зазнав моральної шкоди, не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення. Європейський суд з прав людини у справі «Артур Іванов проти Росії» (заява № 62798/09) в своєму рішення від 05.06.2018 року зазначив, що призначена державою компенсація не повинна бути необґрунтованою у порівнянні з призначеними Судом компенсаціями у аналогічних випадках (§31).

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди також повинні застосовувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права та ураховувати положення частини другої статті 6 КАС України.

Колегія суддів наголошує, що відповідачем не виконано свого обов`язку та не доведено не співмірності заявленої суми моральної шкоди ОСОБА_1 до відшкодування, з огляду на що, позовна вимога щодо стягнення на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року - скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Рокитнянської райдержадміністрації Київської області № 12-к від 27.01.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з питань внутрішньої політики, зв`язків із громадськими організаціями та засобами масової інформації апарату Рокитнянської районної державної адміністрації.

Поновити ОСОБА_1 на відповідній посаді в Рокитнянській районній державній адміністрації Київської області з 27 січня 2020 року.

Стягнути з Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області (09601, Київська обл.., смт. Рокитне, вул.. Незалежності 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80 132 грн. (вісімдесят тисяч сто тридцять дві гривні).

Стягнути з Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області (09601, Київська обл.., смт. Рокитне, вул.. Незалежності 2, ) на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення з Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 суми заробітної плати за один місяць.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

Л.Т. Черпіцька

Повний текст виготовлено 09 лютого 2021 року.