Справа № 640/21359/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О.,

Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Публічне акціонерне товариство «Азот» про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач, Акціонерне товариство «Укртрансгаз», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.08.2020 року ВП №51816727.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неправильно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження», порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що державним виконавцем не встановлювалась поважність чи неповажність причин невиконання судового рішення, в той час як, на думку позивача, Акціонерним товариством «Укртрансгаз» не виконано судове рішення саме з поважних причин.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2016 року у справі №910/10187/15 визнано правочин про відбір в односторонньому порядку Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код 30019801) природного газу Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014, м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд. 72; ідентифікаційний код 00203826) в обсязі 87 714,890 тис. куб. м., оформлений актом приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ №161/02-14 від 25.12.2014, - недійсним.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код 30019801) поновити в обліку в підземному сховищі газу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» природній газ Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014, м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд. 72; ідентифікаційний код 00203826) в об`ємі 87 714,890 тис. куб. м., про відбір якого було складено акт приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ №161/02-14 від 25.12.2014.

22.07.2016 року Господарським судом міста Києва видано наказ про примусове виконання рішення суду справа №910/10187/15.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2016 року ВП №51816727.

15.04.2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) сформовано вимогу від 15.04.2020 року, якою вимагається від АТ «Укртрансгаз» повідомити про стан виконання рішення суду або ж причини його не виконання не пізніше наступного дня після отримання вимоги державного виконавця (далі - вимога).

На виконання вказаної вимоги позивач листом вх. 21083 від 27.04.2020 року повідомив відповідача, що станом на 24.04.2020 рік в ПАТ «Азот» відсутній діючий договір на зберігання природного газу в ПСГ та останній не є користувачем інформаційної платформи філії «Оператор газосховищ України», що, в свою чергу, перешкоджає виконанню рішення суду.

В подальшому, відповідачем сформовано вимогу, якою вимагається від стягувача - третьої особи надати інформацію щодо викладеної інформації в листі АТ «Укртрансгаз» від 27.04.2020 року в частині неможливості виконання рішення в рамках ВП №58116727.

Листом від 15.06.2019 року №501-06/374 ПАТ «Азот» повідомив, що доводи божника (позивача) про неможливість виконання рішення суду в частині поновлення природного газу в обліку є безпідставними та свідчать про ухилення останнього від виконання рішення.

11.08.2020 року відповідачем складено акт державного виконавця ВП №58116727, де, серед іншого, зазначено, що станом на 11.08.2020 рік будь-якої інформації щодо підтвердження виконання рішення суду від сторін не надходило.

11.08.2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про накладення штрафу ВП №51816727, якою на підставі акту державного виконавця від 11.08.2020 року, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено на Акціонерне товариство «Укртрансгаз» штраф у розмірі 5 100,00 грн.

Вважаючи постанову про накладення штрафу у межах виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження вчинення АТ «Укртрансгаз» достатніх дій, які спрямовані на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а посилання щодо його невиконання з підстав неможливості поновити в обліку обсяги природного газу на рахунку зберігання, за відсутності діючого договору на зберігання газу та відповідного рахунку зберігання, судом не можуть вважатися поважними підставами.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Так, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, що визначено статтею першою Закону №1404-VIII.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

При цьому, відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, частини четвертої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відтак, колегія суддів зазначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Приписами частини першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 02.08.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №51816727 щодо примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 року у справі №910/10187/15.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2016 року у справі №910/10187/15 визнано правочин про відбір в односторонньому порядку Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код 30019801) природного газу Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014, м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд. 72; ідентифікаційний код 00203826) в обсязі 87 714,890 тис. куб. м., оформлений актом приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ №161/02-14 від 25.12.2014, - недійсним, та зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код 30019801) поновити в обліку в підземному сховищі газу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» природній газ Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014, м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд. 72; ідентифікаційний код 00203826) в об`ємі 87 714,890 тис. куб. м., про відбір якого було складено акт приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ №161/02-14 від 25.12.2014.

Так, матеріалами справи підтверджується, а апелянтом не заперечується, що вищевказане рішення Господарського суду міста Києва позивачем не виконано, про що 11.08.2020 року відповідачем складено акт.

В апеляційній скарзі позивач наполягає, що актом державного виконавця не встановлено факту не виконання АТ «Укртрансгаз» рішення суду без поважних причин, що також не було враховано судом першої інстанції. Апелянт зазначає, що, на його думку, рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 року не виконано ним з поважних причин та у зв`язку з бездіяльністю стягувача.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до практики Європейського суду, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васерман проти Росії» від 18 листопада 2004 року, «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, «Сулягіч проти Боснії і Герцеговіни» від 03 листопада 2009 року, «Козачок проти України» від 07 грудня 2006 року, «Акашев проти Росії» від 12 червня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» встановлено, що для цілейстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухвалене будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Це створює для держави обов`язок створити систему виконання рішень, яка була б ефективна як в теорії, так і на практиці і гарантувала виконання без неналежних затримок (рішення Європейського суду з прав людини від 07 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України»).

Отже, з вищевикладеного вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, відтак особа, якій належить виконати судове рішення, повинна вчинити всі можливі дії для його виконання незалежно від будь-яких умов та суб`єктивних факторів.

В обґрунтування доводів щодо наявності поважних причин для невиконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 року, позивач вказує, що відсутність між боржником та стягувачем діючого договору на зберігання природного газу є непереборною перешкодою, оскільки АТ «Укратрансгаз» не має можливості поновити облік природного газу за зберігачем, який не є користувачем інформаційної платформи та не має діючого договору на зберігання, зазначення реквізитів якого є обов`язковою умовою для реєстрації на інформаційній платформі.

Вищевикладені доводи апелянта щодо поважності причин невиконання судового рішення колегія суддів вважає необґрунтованим та вилюкчно суб`єктивними, оскільки позивачем не було надано жодних доказів вчинення принаймні певних дій, які спрямовані на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Як вірно вказав суд першої інстанції, посилання щодо невиконання рішення з підстав неможливості поновити в обліку обсяги природного газу на рахунку зберігання, за відсутності діючого договору на зберігання газу не можуть вважатися поважними, з огляду на те, що матеріали виконавчого провадження ВП №52059901 не містять будь-яких відомостей з приводу звернення позивача, як боржника у виконавчому провадженні до Господарського суду міста Києва щодо роз`яснення судового рішення або встановлення способу його виконання, чи з інших питань, якщо вважає, що рішення суду неможливо виконати з підстав того, що відсутній договір зберігання природного газу та стягувач не є користувачем інформаційної платформи.

Крім того, апелянт не звертався до стягувача в даному виконавчому провадженні ПАТ «Азот» щодо вирішення вищевказаних питань стосовно відсутності в останнього договору зберігання природного газу тощо, відтак твердження про неможливість виконання рішення суду у зв`язку з бездіяльністю стягувача є надуманим та необґрунтованим, оскільки відповідних доказів позивачем також не надано.

До того ж, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт державного виконавця від 11.08.2020 року відповідає вимогам пункту 8 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Підсумовуючи, колегія суддів дійшла висновку, що жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду у період з моменту відкриття виконавчого провадження до моменту винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу АТ «Укртрансгаз» здійснено не було.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає протиправності дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови та підстав для її скасування.

Решта доводів апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Публічне акціонерне товариство «Азот» про визнання протиправною та скасування постанови.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна