Справа № 420/6978/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6978/20
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС в Одеській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10.03.2020 року про застосування штрафу в сумі 6 230,70 грн., за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка пояснила, що нею вчасно сплачувались податкові зобов`язання в період з січня 2017 року по грудень 2018 року із розрахунку ставки 10 % від розміру мінімальної заробітної плати.

Натомість, податковий орган, керуючись п. 293.7 ст. 293 Податкового кодексу України, що встановлює максимальний розмір ставки єдиного податку у разі здійснення платниками єдиного податку першої і другої груп господарської діяльності на територіях більш як однієї сільської, селищної, міської ради, вирішив, що розмір єдиного податку повинен складати 20 % від розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачка, не спростовуючи факту реєстрації свого статусу як фізичної особи-підприємця на території Київського району м. Одеси та ведення господарської діяльності на території Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, вважає, що здійснює господарську діяльність на території однієї громади.

З огляду на викладене ФОП ОСОБА_1 , вважає, що має право на ставку єдиного податку 2 групи в розмірі 10 % від мінімальної заробітної плати в 2017 і 2018 роках, згідно рішення Одеської міської ради «Про встановлення на території міста Одеси ставок єдиного податку для фізичних осіб-підприємців» №1624-VI від 23.12.2011 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що контролюючий орган неправильно розтлумачив приписи п. 293.7 ст. 293 Податкового кодексу України та дійшов помилкового висновку щодо обов`язку ФОП ОСОБА_1 сплачувати ставку єдиного податку 2 групи в розмірі 20 %.

На думку суду, головним критерієм для встановлення даної ставки податку є здійснення платником податків господарської діяльності на територіях більш як однієї сільської, селищної, міської ради. Наявність реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності в межах однієї територіальної одиниці та факт здійснення господарської діяльності в межах іншої територіальної одиниці, не може, на думку суду, бути підставою для встановлення максимального розміру єдиного податку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, контролюючий орган зазначив, що, відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування:

- податкова адреса суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ;

- місце провадження господарської діяльності

АДРЕСА_2 .

На думку скаржника, перебування ФОП ОСОБА_1 на обліку в податковому органі в м. Одесі (Київський район) та здійснення господарської діяльності на території Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, свідчить про те, що господарська діяльність, останньою, здійснюється на території більш як однієї територіальної громади, а тому ставка єдиного податку повинна складати 20 %, що узгоджується з вимогами п.293.7 ст.293 Податкового кодексу України.

Скаржник вважає правомірним застосування до платника податків штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, відповідно до вимог статті 122 Податкового кодексу України.

Позивачка, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою, а тому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві вказує на те, що факт перебування за основним місцем обліку платника податків у контролюючому органі у м. Одесі (Київський район) не свідчить про те, що такий платник податків здійснює господарську діяльність в межах м. Одеси.

Зазначає про те, що господарську діяльність здійснює виключно на території Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області («Промтоварний ринок 7-км»). На території інших громад, в тому числі м. Одеси, господарську діяльність не здійснює.

Позивачка посилається на вимоги статті 63 Податкового кодексу України, яка зобов`язує її перебувати на обліку у контролюючому органі за місцем зареєстрованого проживання, тобто у м. Одесі (Київський район).

Також погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб`єктом владних повноважень не надано доказів здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 протягом 2017-2018 років на території Одеської міської ради або іншої ради, крім Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Обставини справи.

Зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_3 .

ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДПС в Одеській області на спрощеній системі оподаткування (2 група).

Господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснює на території ринку 7-км Авангардівської селищної ради за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, ТОВ «Промтоварний ринок».

У період з січня 2017 року по грудень 2018 року ФОП ОСОБА_1 сплачувала єдиний податок у розмірі 10 % від мінімальної заробітної плати на 01 січня податкового року. У 2017 році 320 грн. на місяць, у 2018 році 372,30 грн. на місяць.

На підтвердження факту своєчасної сплати податкових зобов`язань надано копії відповідних квитанцій (а.с.24-31).

У жовтні 2019 року ГУ ДПС в Одеській області проведена камеральна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог п. 295.1 ст. 295 Податкового Кодексу України, в частині порушення строків сплати авансового внеску по єдиному податку.

За результатами камеральної перевірки складений акт від 24.10.2019 року.

У висновках даного акту встановлено несвоєчасну сплату авансових внесків по єдиному податку. Відповідальність передбачена п.122.1 ст.122 Податкового кодексу України.

За змістом акта випливає застосування в період з січня 2017 року по грудень 2018 року до ФОП ОСОБА_1 єдиного податку у розмірі 20 % від мінімальної заробітної плати на 01 січня податкового року, оскільки підприємець здійснює господарську діяльність на території більш як однієї територіальної громади.

На підставі виявленого порушення, ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 10.03.2020 року № про застосування штрафу за сплату не в повному обсязі авансових внесків єдиного податку в сумі 6 230,70 грн.

03 квітня 2020 року, на вказане податкове повідомлення-рішення, позивачка подала скаргу до ДПС України, яка, відповідним рішенням про результати розгляду скарги від 03.06.2020 року, залишена без задоволення.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до п. 291.3. ст. 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 293.1. ст. 293 Податкового кодексу України передбачено, що ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Згідно з п. 293.2 ст. 293 Податкового кодексу України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць:

1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму;

2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

08 лютого 2017 року рішенням Одеської міської ради №1599-VII «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 23 грудня 2011 року №1624-VI «Про встановлення на території міста Одеси ставок єдиного податку для фізичних осіб підприємців» були прийняті ставки єдиного податку для фізичних осіб - підприємців, в тому числі: для другої групи платників єдиного податку в розмірі 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати на всі види діяльності, які дозволені для даної групи платників єдиного податку з усіма обмеженнями та особливостями, викладеними в главі 1 розділу XIV Податкового кодексу У країни, зі змінами та доповненнями.

Водночас, відповідно п. 293.7 ст. 293 Податкового кодексу України у разі здійснення платниками єдиного податку першої і другої груп господарської діяльності на територіях більш як однієї сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, застосовується максимальний розмір ставки єдиного податку, встановлений цією статтею для відповідної групи таких платників єдиного податку.

Згідно з п. 295.1. ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 122.1. ст. 122 Податкового кодексу України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

У межах даної справи спір складається з того чи можна ототожнювати факт перебування на обліку в органах податкової служби з фактом здійсненням господарської діяльності на території відповідної територіальної громади, де перебуває такий орган, оскільки це впливає на розмір ставки єдиного податку 2 групи 10 % або 20 % від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року.

Пункт 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України передбачає, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Відповідно до п.63.1 ст.63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За правилами ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Отже, «перебування на обліку» як платник податків та «здійснення господарської діяльності» не є тотожними поняттями.

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що ГУ ДПС в Одеській області, на якого в силу вимог ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надав доказів здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності протягом 2017-2018 років на території Одеської міської ради або іншої ради, окрім Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апелянтом не наведено.

З огляду на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, є підстави, відповідно до ст. 316 КАС України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа була віднесена судом першої інстанції до справ незначної складності та розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглядається рішення, розглянуте судом першої інстанції за правилами спрощеного провадження, відсутні підстави для його касаційного оскарження.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не змінював судове рішення суду першої інстанції та не ухвалював нового, розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, не проводиться.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 11.02.2021 року.