Справа № ЗПП/320/9/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

10 лютого 2021 року м.Київ №ЗПП/320/9/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши заяву приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви, у якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову наступним чином:

- зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021, оформленого протоколом комісії, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 (посвідчення приватного виконавця НОМЕР_1 від 20.06.2017) до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті;

- заборонити Міністерству юстиції України вводити в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021, оформлене протоколом комісії, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 (посвідчення приватного виконавця НОМЕР_1 від 20.06.2017) до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті;

- заборонити Міністерству юстиції України до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті спору вносити до Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про припинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021, оформленого протоколом комісії, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Обґрунтовуючи вказану заяву, позивач зазначив, що він має намір подати позов до Дисциплінарної комісії приватних виконавців та Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021, оформленого протоколом комісії, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця.

Позивач зазначив про необґрунтованість прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців спірного рішення з огляду на відсутність підстав для проведення позапланової невиїзної перевірки щодо приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 та порушення порядку її проведення.

Позивач наголосив на тому, що підставою для проведення відповідної перевірки була скарга ОСОБА_2 як боржника у виконавчому провадженні №55076653.

Проте, ОСОБА_2 подав заяву від 26.11.2020 до Міністерства юстиції України про те, що він не підписував та не подавав жодних скарг чи звернень щодо дій приватного виконавця ОСОБА_1 , внаслідок чого позивач вважає, що проведення Дисциплінарною комісією приватних виконавців відповідної перевірки є безпідставним.

Крім того, позивач зазначив, що спірне рішення було прийнято на засіданні комісії без участі приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 та з відхиленням заяви позивача про відкладення розгляду матеріалів перевірки.

Наведене, на думку позивача, свідчить про очевидну протиправність спірного рішення, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Позивач зазначив, що заявлені ним заходи забезпечення позову спрямовані на відвернення негативних наслідків, які матимуть місце для позивача внаслідок прийняття відповідачем спірного рішення.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

09.02.2021 на електронну адресу суду від позивача надішли пояснення, у яких позивач зазначив, що реалізація спірного рішення матиме для позивача наступні наслідки: позивач буде позбавлений права на працю та можливості своєї професійної діяльності, яке є єдиним джерелом його заробітку; у провадженні приватного виконавця Київського виконавчого округу ОСОБА_1 знаходиться понад 2500 виконавчих проваджень, які не будуть виконані внаслідок припинення діяльності позивача як приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахування вищенаведеного положення КАС України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 № 2 в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 78022699).

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021, оформленого протоколом комісії, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 (посвідчення приватного виконавця НОМЕР_1 від 20.06.2017) до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті та заборони вчинення Міністерством юстиції України дій, направлених на реалізацію спірного рішення.

Позивачем до заяви про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви, не додано копію спірного рішення, оскільки за твердженням позивача, станом на 08.02.2021 протокол засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців, на якому було прийнято спірне рішення, ще не виготовлений, а про прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців спірного рішення позивачу стало відомо із телефонної розмови.

Позивачем додано до матеріалів заяви про забезпечення позову, поданої до подання заяви, роздруківку зі сторінки Міністерства юстиції України в соціальній мережі "Facebook" з інформацією про прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 .

Також позивачем додано текст окремої думки члена Дисциплінарної комісії приватних виконавців Соломко О.В. до рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021 за результатами розгляду подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (протокол №52 від 04.02.2021, друге питання порядку денного), у якому член комісії зазначив про незгоду із прийнятим комісією рішенням.

З вказаної окремої думки вбачається, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців прийнято рішення від 04.02.2021 про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності.

Проте, матеріали справи не містять інформації щодо складу Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яка здійснювала розгляд питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

У зв`язку з цим, вказана окрема думка не є належним доказом прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців спірного рішення.

При цьому, суд зазначає, що фактично метою звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову є зупинення дії дисциплінарного стягнення, законність чи протиправність накладення якого є предметом дослідження за результатами окремого судового розгляду.

Таким чином, задоволення даної заяви про забезпечення позову, шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про накладення дисциплінарного стягнення шляхом припинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 та заборони його реалізації, є фактично продовженням виконання позивачем своїх службових обов`язків.

Проте ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою зміни таких правовідносин, а тому суд вважає, що забезпечення позову у спосіб зупинення дії спірного рішення та встановлення Міністерству юстиції України заборони вчинення дій на його реалізацією є вирішенням справи по суті, без ухвалення рішення по справі, що виходить за межі мети інституту забезпечення позову, встановленої вимогами ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 у справі №01/07/12/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 84040754).

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову не містить переконливих доводів щодо існування на момент звернення з даною заявою очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам чи інтересам без вжиття заходів забезпечення позову.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви, - відмовити. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.