Справа № 752/16058/20
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/157/21
РІШЕННЯ

Іменем України

05.02.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Полтавській області, поліцейського Управління патрульної поліції у Полтавській області Лазоренка Віталія Сергійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідачів Управління патрульної поліції у Полтавській області, поліцейського Управління патрульної поліції у Полтавській області Лазоренка В.С. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.08.2020 року поліцейським Управління патрульної поліції у Полтавській області Лазоренком В.С. було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Позивач зазначає, що його було притягнуто до відповідальності незаконно, з порушенням встановленого порядку, а постанова прийнята відповідачем з порушенням його прав та норм закону. Позивач вважає, що його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеною, постанова не відповідає вимогам КУпАП щодо змісту, а її складання було вчинене з порушенням норм закону, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати протиправними дії поліцейського під час складенні постанови та скасувати постанову серії ЕАМ № 2912932 від 02.08.2020 р.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

09.09.2020 року до суду від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій сторона позивача вказує, зокрема, на те, що контроль швидкості руху автомобіля, яким він керував 02.08.2020 року, не здійснювалось в межах дії дорожнього знаку 5.70, так як, останній, там взагалі не був встановлений, достатні докази перевищення ним швидкості відсутні, а відтак наявні підстави для визнання дій поліцейського протиправними та скасування постанови.

13.10.2020 року до суду від відповідача поліцейського Управління патрульної поліції у Полтавській області Лазоренка В.С. надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. Зазначив, що дії поліцейського при винесенні оскаржуваної постанови були правомірними, а винесена ним постанова є законною та обґрунтованою. Про наявність складу правопорушення в діях позивача свідчить відеозапис з приладу TruCam LTI (серійний номер ТС000800). Крім того, твердження позивача є недоведеними з огляду на положення ч. 1 ст. 71 КАС України, якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, хоч КАС України і покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача, однак, це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог. Також відповідач свою позицію мотивував тим, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС000800, який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки.

19.10.2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого сторона позивача вказує на те, що відповідачем доводи та підстави позову не спростовані та не надано доказів його руху в межах дії відповідного знаку, який встановлює швидкісний режим.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2020 року, було вирішено перейти зі спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились та явку своїх представників не забезпечили. Про причини неявки суд не повідомили. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 02.08.2020 року поліцейським Управління патрульної поліції у Полтавській області Лазоренком В.С. було винесено постанову про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн..

В постанові зазначено, що 02.08.2020 року о 08-44 год. в м. Решетилівка траса а/д Київ-Харків-Довжанський 305 км, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 75 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Однак, вказівка в зоні дії якого саме дорожнього знаку, яким встановлено обмеження швидкісного режиму, було здійснено рух, - в постанові відсутня.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржив винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначає, зокрема, те що правил дорожнього руху він не порушував та дорожні знаки, які б свідчили про наявність обмежень в швидкості на тій ділянці дороги, де, на думку відповідача, він порушив вимоги ПДР України, - були відсутні, що було залишено поза увагою відповідачем при складенні постанови.

Перевіряючи обгрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень відповідача, суд приймає до уваги те, що, згідно зі статтею 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З боку сторони відповідача суду було надано відзив на позов, в якому стороною відповідача вказується, зокрема, на те, що вина позивача у вчиненні правопорушення підтверджується відеозаписом з приладу TruCam LTI 20/20.

Однак, переглянувши, наданий стороною відповідача диск, було встановлено, що 02.08.2020 року автомобіль «Рено» д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 75 км/год, однак, переконливих доказів того, що рух вказаного автомобіля було здійснено із порушенням вимог п. 12.4 ПДР України, тобто в зоні дії відповідного знаку, яким встановлюється відповідний швидкісний режим, - матеріали справи не містять, а наявні на відеозаписі дані, на думку суду, достатньо про це не свідчать.

Доводи позову в цій частині стороною відповідача не спростовані, як і не спростовано доказів, наданих стороною позивача про те, що дорожній знак 5.45 «Решетилівка» було встановлено на км 305+500 автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський лише 04.08.2020 року, тобто вже після притягнення позивача до відповідальності.

Інших доказів фіксації факту порушення позивачем 02.08.2020 року правил дорожнього руху та перевищення швидкості, які були кваліфіковані відповідачем за ч. 1 ст. 122 КУпАП, суду надано не було.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Звертаючись з позовом до суду позивач також посилається, як на підставу для скасування постанови про адміністративне правопорушення, на те, що інспектором поліції постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була складена незаконно, оскільки, жодних доказів порушення ним правил дорожнього руху інспектором поліції на місці зупинки йому надано не було, що також унеможливлює встановлення наявності його вини у вчиненні такого правопорушення.

Як убачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, а тому керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд вважає, що відповідачем, в порушення вимог ст. 77 КАС України, не надано достатніх доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, а тому, зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заперечив свою провину у вчиненні правопорушення та пояснив, що керуючи транспортним засобом правил дорожнього руху він не порушував, суд вважає, що провина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не доведена.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France). Втім, для того, щоб розуміти, що презумпція невинуватості має бути у цьому випадку застосована, ґрунтовних знань чинного законодавства не потрібно - достатньо володіти необхідним почуттям справедливості, яке, поза сумнівом, повинне бути властиве професійному судді.

Оскільки достатніх та переконливих доказів наявності в діях позивач складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, - відповідачами не надано, то суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані і відповідають дійсності, і у такому випадку не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, за яке позивач був притягнутий до відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

В частині вимоги позивача про визнання дій поліцейського незаконними, суд зазначає, що такі дії суб`єкта владних повноважень виразились в прийнятті ним відповідного рішення, яке і має бути предметом оскарження. Само по собі визнання протиправними вказаних дій не буде ефективним засобом захисту прав позивача, а відтак, в частині визнання дій протиправними слід відмовити, а належним способом захисту прав позивача слід визнати скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідача не надано суду переконливих доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає, що позовна вимога про скасування постанови є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідач діяв в межах своїх повноважень, суд вважає, що вимога про визнання дій відповідача незаконними є безпідставною та необґрунтованою, а відтак в її задоволенні слід відмовити.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській облсаті на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн.

Керуючись статтями 122, 126, 256, 261, 268, 276, 288, 289, 293 КУпАП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Полтавській області, поліцейського Управління патрульної поліції у Полтавській області Лазоренка Віталія Сергійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 2912932 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.08.2020 року, винесену поліцейським Управління патрульної поліції у Полтавській області Лазоренком Віталієм Сергійовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 гривень, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, - закрити.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), - судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Чередніченко