Справа № 420/11706/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду адвокатського запиту позивача від 15.10.2020 року та зобов`язання відповідача надати відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань про рух кримінального провадження №0000966 від 27.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 ККУ, у межах всієї інформації внесеної до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно з Главою I, Главою II Наказу Генерального прокурора «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення» №298 від 30.06.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15.10.2020 року вона, як адвокат направила адвокатський запит до Офісу Генерального прокурора з проханням надати інформацію з Єдиного реєстру досудових розслідувань, яка стосується клієнта позивачки з яким укладений договір про надання правової допомоги.

Разом з тим за результатами розгляду вищенаведеного запиту позивача, відповідачем надано відповідь (лист №25/3-1391вих.-20 від 26.10.2020 року) про відмову у наданні запитуваної інформації.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненадання інформації та вважаючи таку протиправною ОСОБА_1 , звернулась до суду.

Представник відповідача 16.01.2021 року надав до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого позов не визнавав та зазначив, що запитувана інформація, яку просив надати позивач, є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та містить таємницю досудового розслідування, а тому отримати таку інформацію позивач, як адвокат може виключно в порядку, визначеному КПК України.

Також представником відповідача вказано на те, що позивачем до запиту від 15.10.2020 року додано витяг з угоди на представництво інтересів у кримінальній справі від 13.05.2014 року №42, проте зазначений документ не містить жодних посилань на представництво інтересів ОСОБА_2 в Офісі Генерального прокурора та, зокрема не уповноважує адвоката ОСОБА_1 на представництво інтересів ОСОБА_2 шляхом звернення з адвокатським запитом до Офісу Генерального прокурора про витребування інформації, якою володіє відповідач.

Крім того, відповідачем також зазначено про те, що з огляду на зміст правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, та заявлених позовних вимог, оскарження дій Офісу Генерального прокурора, що не пов`язані зі сферою управлінської діяльності, має відбуватися в рамках кримінального провадження, що виключає можливість розгляду поданого позивачем позову в порядку адміністративного судочинства.

28.12.2020 року третя особа у цій справі без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 надала до суду письмові пояснення, згідно яких остання позов підтримує в повному обсязі, а також зазначає, що обмеження щодо відсутності надання відомостей, які витребовувались адвокатом (як її захисником) у запиті від 15.10.2020 року обмежують також і її права та інтереси.

Ухвалою суду від 15.12.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши відзив на адміністративний позов відповідача, письмові пояснення третьої особи та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 згідно свідоцтва №522 виданого 24.12.2013 року на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області №17 від 22.12.1995 року має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.11).

Як вбачається з витягу з угоди на представництво інтересів у кримінальній справі №42 від 13.05.2014 року, адвокатом ОСОБА_1 укладена угода з ОСОБА_2 , характеру здійснення захисту за кримінальним провадженням в суді Комінтернівського району з відповідним об`ємом повноважень адвоката та обмежень, (а.с.10).

15.10.2020 року позивачем, як адвокатом на адресу Офісу Генерального прокурора України направлено адвокатський запит (в порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») згідно якого ОСОБА_1 зазначено зокрема наступне:

«Згідно з Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», я здійснюю захист інтересів в кримінальному провадженні ОСОБА_2 , яке розглядається в Комінтернівському районному суді Одеської області, просимо Вас надати відомості з ЄРДР про рух кримінального провадження №0000966 від 27.04.2013 р. за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України, у межах всієї внесеної до Реєстру інформації відповідно до глави 2 «Порядок внесення відомостей до реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР», глави 3 «Строки внесення відомостей до Реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР» та глави 3 «Облік кримінальних проваджень» розділу II «Порядок формування та ведення реєстру» Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань за період з 27.04.2013 р. до теперішнього часу, в об`ємі, що дозволяє не порушувати цілісність даних про вказане кримінальне провадження, разом з копіями документів.

- відомостей про вказане кримінальне провадження з посиланням на уповноважену особу, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру (дані мають бути завірені електронним цифровим підписом відповідальної особи та містити позначки часу відповідно до Положення, придатними для читання та обробки ЕОМ у форматі XML чи аналогічних форматах, що дозволяють самостійно перевірити цілісність даних, їх електронний цифровий підпис та позначки часу, з вказівкою у супровідному документі причини вибору формату).» (а.с.12-13).

У відповідь на вищенаведений запит ОСОБА_1 відповідачем 26.10.2020 року надано відповідь №25/3-139/вих.20 в якій зазначено, що згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюються в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Офіс Генерального прокурора, як Держатель надає відомості з Реєстру з додержанням вимог КПК України (Глави 15, 28), які зокрема регулюють порядок доступу та витребування документів з електронних інформаційних систем або їх частин. Враховуючи викладене, надання Офісом Генерального прокурора запитуваних відомостей на даний час не видається можливим (а.с.14).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо належного розгляду адвокатського запиту від 15.10.2020 року в інтересах ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію.

Отже, для розв`язання питання про те, чи підлягає цей спір розгляду судом адміністративної юрисдикції, необхідно з`ясувати, чи є він публічно-правовим, тобто чи пов`язаний з виконанням відповідачем публічно-владних управлінських функцій, та чи не має цей спір вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17(пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).

Прокуратура становить єдину систему державних органів, які від імені України в порядку, передбаченому Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), здійснюють встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Правову природу і завдання зазначеного органу визначено у статті 1 цього Закону.

Однією із засад діяльності прокуратури згідно з пунктом 9 частини першої статті 3 Закону 1697-VII є прозорість, що включає надання на запити інформації, якщо законом не встановлено обмежень щодо її надання.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 11 Закону № 2657-XII кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

На підставі пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

В абзаці першому частини першої статті 24 Закону № 5076-VI визначено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Наведеним критеріям відповідають відомості про можливу протиправну діяльність особи, одержані органом досудового слідства у порядку реалізації своєї правоохоронної функції, задокументовані і внесені до ЄРДР.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Отже, Офіс Генерального прокурора як державний орган і суб`єкт владних повноважень є розпорядником такої інформації.

Таким чином, пов`язані з розглядом відповідного запиту дії або бездіяльність Офісу Генерального прокурора випливають зі здійснення публічно-владної управлінської функції. При цьому чинним законодавством не встановлено винятків, які б давали підстави для протилежного висновку щодо правової природи зазначених дій або бездіяльності, а тому спори за скаргами на них є публічно-правовими.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.04.2020 року по справі №826/7244/18.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, у яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону № 2939-VI.

Отже, орган державної влади, якому направлено адвокатський запит, зобов`язаний не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію.

Судом встановлено, що позивач 15.10.2020 року звернувся до Офісу Генерального прокурора з адвокатським запитом, у якому просив зокрема надати відомості про кримінальне провадження №0000966 від 27.04.2013 року з посиланням на уповноважену особу, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру (дані мають бути завірені електронним цифровим підписом відповідальної особи та містити позначки часу відповідно до Положення, придатними для читання та обробки ЕОМ у форматі XML чи аналогічних форматах, що дозволяють самостійно перевірити цілісність даних, їх електронний цифровий підпис та позначки часу, з вказівкою у супровідному документі причини вибору формату).

Разом із цим листом від 26 жовтня 2020 року 25/3-139/вих.20 відповідач надав відповідь на вищевказаний адвокатський запит, у якій, посилаючись на частину першу статті 24 Закону № 5076-VI, зазначив, що надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюються в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, а також повідомлено, що Офіс Генерального прокурора, як Держатель надає відомості з Реєстру з додержанням вимог КПК України (Глави 15, 28), які зокрема регулюють порядок доступу та витребування документів з електронних інформаційних систем або їх частин.

Відповідно до ч.8-10 розділу I Положення «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 року, реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є: прокурори, у тому числі керівники прокуратур; керівники органів досудового розслідування; слідчі органів прокуратури, поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро), уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Держателем Реєстру є Генеральна прокуратура України (ч.4 розділу I Положення).

Користувачами Реєстру є: керівники прокуратур та органів досудового розслідування; прокурори; слідчі органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства та Державного бюро розслідувань, детективи Національного бюро; інші уповноважені особи органів прокуратури та досудового розслідування, які виконують функції з інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів та ведення спеціальних обліків (оперативних, оперативно-облікових, дактилоскопічних тощо) відповідно до чинного законодавства.

Відомості про Реєстратора та Користувача заносяться до довідника організаційної структури Реєстру окремо щодо кожного органу досудового розслідування та прокуратури.

Таким чином з урахуванням вищенаведених положень, Офіс генерального прокурора не надав повної та чіткої інформації та/або відповіді на запит позивача в частині щодо відомостей які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №0000966 від 27.04.2013 року. При цьому з наданої відповіді відповідачем вбачається, що така містить лише загальні відомості зокрема те, що Офіс Генерального прокурора, як Держатель надає відомості з Реєстру з додержанням вимог КПК України (Глави 15, 28), які зокрема регулюють порядок доступу та витребування документів з електронних інформаційних систем або їх частин.

Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача як на підставу для відмови в наданні позивачу запитуваної нею інформації щодо уповноваженої особи на КПК України в якому не міститься регулювання цього питання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Офіс Генерального прокурора необґрунтовано відмовив позивачу в наданні запитуваної нею в адвокатському запиті інформації, а саме щодо відомостей які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №0000966 від 27.04.2013 року.

Водночас суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що позивачем до запиту від 15.10.2020 року додано витяг з угоди на представництво інтересів у кримінальній справі від 13.05.2014 року №42, проте зазначений документ не містить жодних посилань на представництво інтересів ОСОБА_2 в Офісі Генерального прокурора та, зокрема не уповноважує адвоката ОСОБА_1 на представництво інтересів ОСОБА_2 шляхом звернення з адвокатським запитом до Офісу Генерального прокурора про витребування інформації, якою володіє відповідач, оскільки, як вбачається з листа відповіді на запит від 26.10.2020 року №25/3-139/вих.20, вказані обставини не були підставою для не надання запитуваної інформації на запит позивача, як адвоката, а тому відповідно до абз.2 ч.2 ст.77 КАС України відповідач, як суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З підстав чого суд доходить висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду адвокатського запиту позивача від 15.10.2020 року.

Водночас суд зазначає, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відтак, з урахування наявності висновків суду щодо неналежного розгляду адвокатського запиту позивача від 15.10.2020 року, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути вказаний запит з урахуванням висновків суду, стосовно відомостей які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №0000966 від 27.04.2013 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача надати відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань про рух кримінального провадження №0000966 від 27.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 ККУ, у межах всієї інформації внесеної до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно з Главою I, Главою II Наказу Генерального прокурора «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення» №298 від 30.06.2020 року, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Згідно із частиною сьомою цієї статті обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Частиною першою статті 8 Закону № 2939-VI визначено, що таємною інформацією є інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України встановлено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У частині другій статті 214 КПК України, зокрема, передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Так, КПК України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході досудового розслідування та судового провадження відповідної кримінальної справи. А тому доступ учасників кримінального провадження, до яких належить, зокрема, адвокат, до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового розслідування, забезпечується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження, можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 222 КПК України.

Отже, інша частина запитуваної інформації, яку просила надати позивач, є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та містить таємницю досудового розслідування, отримати яку позивач як адвокат може виключно в порядку, визначеному КПК України.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.04.2020 року по справі №826/7244/18.

За таких обставин адміністративний позов у вказаній частині не підлягає задоволенню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію №33699366-1 від 02.11.2020 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальній сумі 840,80 грн. (а.с.9).

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути на її користь суму сплаченого нею судового збору у розмірі 420,40 грн. з Офісу Генерального прокурора, що в свою чергу є спів мірним до задоволених позовних вимог.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо неналежного розгляду адвокатського запиту ОСОБА_1 від 15.10.2020 року.

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_1 від 15.10.2020 року щодо надання відомостей які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №0000966 від 27.04.2013 року.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 420,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.