Справа № 440/85/21
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/85/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

05.01.2021 ОСОБА_1 /надалі ОСОБА_1 , позивач/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /надалі ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач/ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить /з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог від 06.01.2021/:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області, яка полягає у невиконанні постанови Другого апеляційного суду від 23.05.2019 у справі №440/405/19 в частині зобов`язання відповідача доплатити позивачу різницю в пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченим розмірами з 01.01.2016 по день проведення виплат;

- стягнути на користь позивача з ГУ ПФУ в Полтавській області 389705,14 грн, з яких 358129,65 грн - основний борг (різниця в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.01.2016 по 22.05.2019, 14120,49 грн - втрати від інфляції, 17455,00 - 3% річних;

- стягнути на користь позивача з відповідача 50000,00 грн моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначено, що рішенням Другого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2019 у справі №440/405/19 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) щодо обмеження перерахованої та виплачуваної ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років максимальним розміром з 1 січня 2016 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) здійснити виплату перерахованої ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 1 січня 2016 року по день проведення виплати. Позивач зазначає, що з липня 2019 року йому виплачується перерахована пенсія у розмірі 21014,50 грн та додаткові виплати. Зазначено, що заборгованість у розмірі 358129,65 грн згідно з постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2019 у справі № 440/405/19, за період з 01.01.2016 по 22.05.2019 відповідачем не виплачено. Позивач стверджує, що має право на стягнення з огляду на положення статті 625 ЦК України з ГУ ПФУ в Полтавській області 389705,14 грн, з яких 358129,65 грн - основний борг (різниця в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.01.2016 по 22.05.2019, 14120,49 грн - втрати від інфляції, 17455,00 - 3% річних, у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/85/21; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.02.2021 до суду відповідачем надано відзив на позов в якому вказано, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2019 позивачу у справі проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 без обмеження її максимальним розміром грошового забезпечення 51691,37 грн. Крім того, відповідач зазначає, що виплату перерахованого розміру пенсії, визначеного на виконання судового рішення за період з 01.01.2016 по 23.05.2019 у сумі 358129,65 грн буде забезпечено відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 згідно встановленої черговості. Відповідач стверджує про неможливість повторного стягнення з пе6нсійног органу суми, яка обліковується у реєстрі /а.с. 33-36/.

08.02.2021 до суду надано позивачем відповідь на відзив в якій ОСОБА_1 зазначає про безпідставність доводів відповідача вказаних у відзиві на позов.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 закрито провадження у справі №440/85/21 у частині позовних вимог про стягнення на користь позивача з ГУ ПФУ в Полтавській області коштів у розмірі 14120,49 грн - втрати від інфляції, 17455,00 - 3% річних.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Надаючи оцінку вимогам ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Полтавській області, яка полягає у невиконанні постанови Другого апеляційного суду від 23.05.2019 у справі №440/405/19 в частині зобов`язання відповідача доплатити позивачу різницю в пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченим розмірами з 01.01.2016 по день проведення виплат, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області, що підтверджено матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 /а.с. 38/.

Суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі №440/2288/20 /дата набрання рішенням законної сили 09.10.2020/ за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, судом встановлено наступні обставини.

09 квітня 2018 року на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Полтавській області від 21.03.2018 №4/10532 про розмір грошового забезпечення, що враховується при перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) ОСОБА_1 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача та визначено розмір пенсії після перерахунку в сумі 4564,43 грн., що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії.

Різниця пенсії, перерахованої виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 склала 43774,56 грн., що підтверджується витягом з ПВП ДКГ, а детальний розрахунок наведено у письмових поясненнях представника відповідача.

Зазначена сума виплачується позивачу в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103: з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісяця окремою сумою в розмірі 911,97 грн. (1823,94 грн.*50%), а з 01.01.2020 по 30.06.2021 - щомісяця окремою сумою розмірі 1823,94 грн.

Станом на 01.07.2020 ОСОБА_1 у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, виплачено 21887,28 грн. (911,97 грн.*12 місяців+1823,94 грн. *6 місяців).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 січня 2018 року у справі №554/9902/17, яке набрало законної сили 14.03.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо не проведення ОСОБА_1 - перерахунку пенсії із 01 січня 2016 року відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року, виходячи від суми місячного грошового забезпечення у розмірі 7546,10 грн., на підставі довідки, виданої Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області № 4/10532 від 15.05.2017 року, у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії працівників поліції відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" № 900 від 23.12.2015 року, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", № 947 від 18.11.2015 року "Про внесення змін до постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268". В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

17 квітня 2018 року на виконання вказаного судового рішення ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії, після якого розмір пенсії позивача з 01.01.2016 складав 4603,12 грн. Різниця пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 склала 928,56 грн.

Вказана сума виплачена позивачу 22.05.2020, що підтверджується витягом з ПВП ДКГ та не заперечується позивачем.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі №816/1235/18, яке набрало законної сили 19.07.2018, позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не здійснення на підставі довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 14 березня 2018 року №4/2158 перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії протиправною. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області () здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з 01 січня 2016 року, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" №900 від 23 грудня 2015 року, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", №947 від 18.11.2015 "Про внесення змін до Постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 року №268" на підставі довідки від 14 березня 2018 року №4/2158 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виготовленої ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області відповідно до рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 12 лютого 2018 року у справі №554/9801/17. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області () судові витрати, понесені ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

На виконання вказаного рішення 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії на підставі довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 14 березня 2018 року №4/2158, що підтверджується рішеннями про перерахунок пенсії, копії яких містяться у матеріалах справи. Розмір пенсії позивача після перерахунку склав: з 01.01.2016 - 10740 грн., з 01.01.2018 - 13730 грн., з 01.07.2018 - 14350 грн., з 01.12.2018 - 14970 грн.

Різниця пенсії, перерахованої на виконання рішення суду від 11 травня 2018 року у справі №816/1235/18 за період з 01.01.2016 по 18.07.2018 склала 207705,88 грн.

Вказана сума 207705,88 грн. виплачена позивачу 11.06.2020, що підтверджується витягом з ПВП ДКГ та вказана обставина не заперечується позивачем.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2019 року №440/405/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі № 440/405/19 скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) щодо обмеження перерахованої та виплачуваної ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років максимальним розміром з 1 січня 2016 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) здійснити виплату перерахованої ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 1 січня 2016 року по день проведення виплати. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

На виконання вказаного судового рішення 05 червня 2019 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії згідно вказаного рішення суду з 01.01.2016, розмір пенсії позивача після перерахування склав 21014,50 грн.

Різниця пенсії, перерахованої на виконання рішення суду від 19 березня 2019 року у справі №440/405/19 за період з 01.01.2016 по 22.05.2019, склала 358129,65 грн.

Згідно пенсійної справи ОСОБА_1 станом на 01.07.2020 обліковувалася заборгованість в загальній сумі 380016,93 грн., у тому числі, в сумі 21887,28 грн. - по перерахунку згідно постанови КМУ №103 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, яка має бути виплачена з 01.07.2020 по 30.06.2021 у порядку встановленому постановою КМУ №103, та в сумі 358129,65 грн. - доплата по перерахунку на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2019 року №440/405/19 за період з 01.01.2016 по 22.05.2019, яка у органі Пенсійного фонду України включена до Реєстру судових рішень для забезпечення її виплати у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649.

Суд зазначає, що матеріали справи №440/85/21 не містять доказів виплати різниці перерахованої на виконання рішення суду від 19 березня 2019 року у справі №440/405/19 за період з 01.01.2016 по 22.05.2019, пенсії у розмірі 358129,65 грн.

З позову вбачається, що предметом позову у цій справі є, зокрема, вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Полтавській області, яка полягає у невиконанні постанови Другого апеляційного суду від 23.05.2019 у справі №440/405/19 в частині зобов`язання відповідача доплатити позивачу різницю в пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченим розмірами з 01.01.2016 по день проведення виплат та стягнення на позивача з ГУ ПФУ в Полтавській області суму основного боргу у розмірі 358129,65 грн (різниця в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.01.2016 по 22.05.2019).

Так, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2019 року №440/405/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі № 440/405/19 скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) щодо обмеження перерахованої та виплачуваної ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років максимальним розміром з 1 січня 2016 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) здійснити виплату перерахованої ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 1 січня 2016 року по день проведення виплати. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Отже, зазначеним судовим рішенням вже вирішено спір про здійснення виплати перерахованої ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також про проведення доплати різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 1 січня 2016 року по день проведення виплати.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, урегульовано розділом ІV "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах" Кодексу адміністративного судочинства України, яким не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи-позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

Частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з приписами частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина восьма статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Суд зауважує, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15.

Таким чином, у разі незгоди з рішеннями, діями чи бездіяльність відповідача-суб`єкта владних повноважень позивач має право звернутися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, оскільки судове рішення у справі №440/405/19, яке набрало законної сили, яким суд вирішив спір.

Отже, звернувшись до суду з окремим позовом у порядку позовного провадження, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Суд також зауважує, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", та визначається як завершальна стадія судового провадження.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Полтавській області, яка полягає у невиконанні постанови Другого апеляційного суду від 23.05.2019 у справі №440/405/19 у частині зобов`язання відповідача доплатити позивачу різницю в пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченим розмірами з 01.01.2016 по день проведення виплат та стягнення на позивача з ГУ ПФУ в Полтавській області суму основного боргу у розмірі 358129,65 грн (різниця в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.01.2016 по 22.05.2019).

Крім того, позивач просить суд стягнути на користь позивача з відповідача 50000,00 грн моральної шкоди.

Надаючи оцінку вказаним вимогам ОСОБА_1 , суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону №393/96-ВР громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

За приписами частин першої-третьої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 57).

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема у постановах від 21.02.2020 у справах №№ 363/3520/16-а та 628/3028/16-а.

Враховуючи те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також те, що в ході розгляду цієї справи, судом не встановлено вчинення відповідачем протиправних дій чи бездіяльності, вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 243-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Л.М. Петрова