Справа № 420/12550/20
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А), за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці (65007, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 14), Головного управління національної поліції в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А) про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Головного управління національної поліції в Одеській області, в якому просить:

- Визнати протиправною бездіяльність головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області щодо невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн.

- Визнати протиправним зупинення головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області безспірного списання коштів на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн.

- Зобов`язати головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області здійснити виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 відповідно до виконавчого листа від 10.07.2020 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн.

- Стягнути з головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що Відповідач протиправно та необґрунтовано зупинив безспірне списання коштів на виконання рішення суду.

05.01.2021 року, від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому Відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вважає, що у задоволені позовних вимог має бути відмовлено через їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки Казначейством вживались та вживаються всі заходи необхідні для виконання Рішення та Ухвали, а також виконавчих листів від 14.11.2017 по справі №815/3599/15 та від 10.07.2020 по справі №815/3599/15.

Крім того, Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (зі змінами та доповненнями), не передбачено винесення органом Казначейства окремого рішення про зупинення безспірного списання коштів / відкладення тощо, а тому ГУ ДКСУ в Одеській області не оформлювало дане процедурне рішення жодним документом.

Заяви чи клопотання від сторін, до суду не надходили.

Процесуальні дії судом не вчинялись.

Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Обставини справи.

Судом встановлено, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 у справі №815/3599/15, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020, скасовано наказ МВС України №888 о/с від 18.05.2015 та поновлено Позивача на службі в ОВС, стягнуто з УМВС України на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 18.05.2015 по 14.11.2017 у розмірі 278 761,92 грн.

14.12.2017 з УМВС стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 9 475,46 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн. (278 761,92 - 9 475,46 = 269 286,46) підлягав стягненню після набрання постановою суду законної сили.

25.06.2020 до ГУ ДКСУ в Одеській області надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 21.06.2020 з проханням стягнути з Управління МВС України на Одеській залізниці середній заробіток за весь вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн. та було надано виконавчий лист ООАС від 14.11.2017 по справі №815/3599/15 на загальну суму 278 761,92 грн.

З метою виконання зазначеного виконавчого листа, та у зв`язку з відсутністю рахунків у органах Казначейства, на яких можуть обліковуватись кошти Управління МВС України на Одеській залізниці, з яких можливо було б здійснити безспірне списання коштів, ГУ ДКСУ в Одеській області звернулось з листом від 30.06.2020 №16-08-06/4215 до Управління МВС України на Одеській залізниці з метою витребування інформації щодо вжиття заходів по виконанню рішення ООАС від 14.11.2017 по справі №815/3599/15, на виконання якого ООАС 14.11.2017 було видано виконавчий лист.

05.08.2020 на адресу Казначейства надійшов адвокатський запит від 01.08.2020 №47, з яким звернувся представник ОСОБА_1 - Усатенко В.Ю. та просив повідомити підстави не виконання Рішення станом на 01.08.2020, повідомити у який строк буде виконано Рішення та повідомити які дії ГУ ДКСУ в Одеській області вчинило з метою виконання Рішення, (ксерокопія додається).

У відповідь на адвокатський запит від 01.08.2020 №47, ГУ ДКСУ в Одеській області листом від 10.08.2020 №16-10-06/5552 надало представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 запитувану інформацію та повідомило, що оскільки станом на день звернення Управління МВС України на Одеській залізниці вже не має відкритих рахунків, на яких можуть обліковуватись кошти безпосередньо цього органу та з яких можливо здійснити безспірне списання коштів, на виконання вимог Порядку здійснення безспірного списання коштів державного бюджету з рахунків боржника та за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 19.10.2015 за № 295 зі змінами, Казначейством було зроблено відповідний запит-вимога до боржника, щодо необхідності виконання вищевказаного виконавчого документу. Однак, станом на день надання відповіді на адвокатський запит від Управління МВС України на Одеській залізниці на адресу ГУ ДКСУ в Одеській області відповіді на запит-вимогу не надходило.

Оскільки така категорія рішень виконується Державною казначейською службою України за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» та у відповідності до абз. 2 ч. З розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» якою встановлено, що заборгованість за рішеннями суду поґашається у певній черговості, Казначейством були внесені відомості по виконанню виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 по справі №815/3599/15 (стягувач - ОСОБА_1 ) до відповідного прикладного програмного забезпечення, якому присвоєно 2-гу черговість заборгованості.

Також, зазначеним листом було повідомлено, що станом на день надання відповіді Державною казначейською службою України проводяться операції з перерахування коштів відповідно до виконавчих листів (рішень суду), які знаходяться на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», зареєстровані в органах Казначейства протягом II кварталу 2020 року та звернуто увагу, що після виконання рішень суду, що надійшли у першу чергу, Державною казначейською службою України будуть здійснюватися заходи щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1 у відповідності до виконавчого листа ООАС від 14.11.2017 по справі № 815/3599/15 за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 замінено боржника з УМВС України на Одеській залізниці на Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Тобто, грошові кошти у розмірі 269 286,46 грн. підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції в Одеській області.

19.10.2020 поштовим зв`язком на адресу ГУ ДКСУ в Одеській області Карташов С.В. направив заяву та виконавчий лист про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн. та додано довідку за реквізитами на які необхідно зарахувати зазначені кошти.

Заяву з виконавчим листом ГУ ДКСУ отримало поштовим зв`язком 20.10.2020.

У зв`язку з невиконанням судового рішення на адресу Відповідача поштовим зв`язком направлений адвокатський запит від 28.10.2020 №65 (а.с. 66-68), з вимогами:

- Повідомити підстави не виконання станом на 28.10.2020 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн.

- Повідомити у який строк буде виконане рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 та ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн.

- Повідомити які дії вчинило ГУ ДКСУ в Одеській області станом на 28.10.2020 направлені на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн.

У відповідь на адвокатський запит від 28.10.2020 №65, ГУ ДКСУ в Одеській області листом від 06.11.2020 №16-08-06/7693 надало представнику ОСОБА_1 - Усатенко В.Ю. запитувану інформацію та повідомило, що у зв`язку з надходженням від Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.10.2020 №20/1977 листа з додатками, з яких вбачається оскарження боржником судового рішення, яке стало підставою покладення на нього відшкодування на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн. та доведено до відома, що після усунення обставин, котрі слугували підставою для зупинення безспірного списання коштів (відповідно до пп. 3 п. 13 Порядку встановлено, що зупинення безспірного списання коштів здійснюється у разі звернення до суду із заявою про заміну особи (боржника, стягувача) правонаступником), Казначейством буде поновлено безспірне списання коштів за виконавчим листом ООАС від 10.07.2020 по справі № 815/3599/15, з урахуванням Ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 (а.с. 69).

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено що, заборгованість за рішеннями суду погашається в такій черговості:

- у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

- у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

- у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Відповідно до п.п. 3 п. 13 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845, зупинення безспірного списання коштів здійснюється у разі звернення до суду із заявою про заміну особи (боржника, стягувача) правонаступником.

Висновки суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач вважає, що жодних дій, направлених на виконання судового рішення щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошових коштів, Відповідач не здійснює, при цьому Відповідач свавільно та протиправно зупинив безспірне списання грошових коштів з ГУНП.

Суд з цього приводу зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Дії суб`єкта владних повноважень, натомість, це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може виражатись, як приклад, у певних рішеннях, актах, листах тощо (тобто мати певне матеріальне вираження), які негативно впливають на права, свободи, інтереси фізичної чи юридичної особи.

Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, встановлених законодавством становить бездіяльність цього суб`єкта, а дії, вчинені ним під час здійснення управлінських функцій є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України.

20.10.2020 до ГУ ДКСУ в Одеській області надійшла заява ОСОБА_1 від 19.10.2020 з проханням стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн. та надано ухвалу ООАС від 02.10.2020 по справі №815/3599/15 про задоволення заяви про заміну боржника, якою вирішено замінити боржника у виконавчому листі №815/3599/15 від 10.07.2020 (далі - Ухвала), (ксерокопія додається)

У зв`язку з надходженням зазначеної заяви та оригіналу виконавчого листа ООАС від 10.07.2020 по справі №815/3599/15, Казначейством на виконання вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (зі змінами та доповненнями) було направлено лист від 22.10.2020 №10-08/7276 до Головного управління Національної поліції в Одеській області з проханням визначення кодів класифікації видатків та рахунків, за якими повинно проводитись примусове стягнення, (копія додається)

У відповідь на зазначений лист, 29.10.2020 на адресу ГУ ДКСУ в Одеській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.10.2020 №20/1977 стосовно надання відомостей про апеляційне оскарження Ухвали, відповідно до якої було здійснено заміну боржника (ксерокопія додається). Тобто, боржником у виконавчому листі №815/3599/15 від 10.07.2020 було здійснено оскарження зазначеного судового рішення щодо заміни боржника з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці на Головне управління Національної поліції в Одеській області. На підтвердження зазначених обставин, в додаток до листа Головним управлінням Національної поліції в Одеській області було надано світлокопії: першого аркушу апеляційної скарги від 21.10.2020 №20/1892 по справі №815/3599/15 (з відтиском штемпелю ООАС від 21.10.2020 вх.№44104/20 про отримання) та першого аркушу заяви від 28.10.2020 №20/1969 про визнання виконавчого листа по справі №815/3599/15 таким, що не підлягає виконанню (з відтиском штемпелю ООАС від 28.10.2020 вх. №ЕП/45238/20 про отримання).

Разом з цим, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області було надано Казначейству ксерокопію листа ООАС від 22.10.2020 №815/3599/15/46038/20, яким повідомлено, що адміністративна справа на підставі ухвали Верховного суду від 16.09.2020 за касаційною скаргою №К/9901/18802/20 була надіслана до касаційної інстанції 07.10.2020 та станом на 22.10.2020 до ООАС не повернута, окрім цього повідомлено, що одразу після повернення до ООАС зазначена адміністративна справа буде скерована до 5ААС для розгляду вищезазначеної апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, суд доходить до висновку про відсутність бездіяльності з боку Відповідача.

Проте, суд зазначає, що підставою зупинення є саме подання заяви про заміну боржника або стягувача правонаступником.

Ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 набрала законної сили з моменту її підписання, тобто підлягає негайному виконанню не залежно від апеляційного оскарження. Про набрання ухвалою законної сили зазначено в самій ухвалі.

Таким чином, оскарження ухвали, яка набрала законної сили, про вже здійснену заміну боржника правонаступником не є підставою для зупинення виконання рішення суду про стягнення.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 16.04.2020 у справі №818/1814/17, 57. Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»),

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17 липня 1997 року є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, в пункті 66 рішення у справі «Іmmobіlіаrе Saffi проти Італії», заява № 22774/93, зазначено, що ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Порушення цього правила буде свідчити про порушенням права на справедливий суд.

Складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: «Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід`ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов`язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)» (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини: «Гасан і Чеус проти Болгарії» від 26 жовтня 2000 року).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року в справі «Комнацький проти України» визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Вказане свідчить про те, що орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права, про що обґрунтовано вказано судом першої інстанції.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду висловленої у постанові від 07.02.2020 у справі № 818/597/17, Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі.

Відповідно до статті 46 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є Сторонами.

Складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: «Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід`ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов`язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)» (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини «Гасан і Чеус проти Болгарії» від 26 жовтня 2000 року). Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Комнацький проти України» визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією (від 4 листопада1950 №ЕТБ N 005 «Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод»). У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому і безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Вказане свідчить про те, що орган державної влади повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах.

Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що з боку Відповідача допущені протиправні дії, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині протиправності дій Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області щодо зупинення безспірного списання коштів на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 про стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн. та зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області поновити безспірне списання коштів на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 відповідно до виконавчого листа від 10.07.2020 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15, яка набрала законної сили 02.10.2020 року, щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 30000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

На підставі ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та чим він при цьому керується.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зарахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

Позивачем в обґрунтування стягнення моральної шкоди зазначено, що протиправне зупинення Відповідачем виконання судового рішення та неправомірна бездіяльність щодо невиконання судового рішення викликали у Позивача:

- психічне напруження у зв`язку з протиправним невиконанням судового рішення;

- розчарування в діяльності Відповідача, як органу, який здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган;

- розчарування в гарантії Держави щодо виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган - ГУНП в Одеській області, так як гарантії Держави носять суто декларативний характер, а Відповідач, як уповноважений орган, ухиляється від виконання таких гарантій;

- додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією щодо протиправного та свавільного не виконання судового рішення на користь Позивача.

Крім того, протиправна поведінка Відповідача спричинила Позивачу душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяла Позивачу моральну шкоду.

Суд зазначає, що обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на осіб, що звертаються з позовом, однак доказів спричинення такої шкоди суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь 30000,00 гривень у якості компенсації моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності дій щодо зупинення безспірного списання коштів на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн., у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись статтями 2, 5-9, 72-73, 77, 139, 159, 241-246, 250-251, 263,371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А), за участю 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці (65007, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 14), Головного управління національної поліції в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області щодо зупинення безспірного списання коштів на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15 щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області поновити безспірне списання коштів на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 відповідно до виконавчого листа від 10.07.2020 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 у справі №815/3599/15, яка набрала законної сили 02.10.2020 року, щодо стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269 286,46 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бутенко А.В.

.