Справа № 640/25958/20
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року м. Київ № 640/25958/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії

за участю:

від позивача - Рижий А.А.;

від відповідача (ДВС) - Юлдашев Ю.М.;

від відповідача - Кендюх Т.В.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в поверненні виконавчого збору за постановою про стягнення виконавчого збору від 15.03.2016 в рамках виконавчого провадження № 49499305, викладену в листі від 15.10.2020 № 10327/Є-26057/20.1;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1486203,09 грн, сплачених ОСОБА_1 в якості виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 15.03.2016 в рамках виконавчого провадження № 49499305.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що законодавством прямо передбачено, що у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір підлягає поверненню боржнику. При цьому, вважає, що обов`язок щодо повернення виконавчого збору жодним чином не пов`язаний з необхідністю скасування документів, винесених державним виконавцем в процесі примусового виконання виконавчого документа, в тому числі і постанови про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою суду від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/25958/20 та призначено справу до судового розгляду у судове засідання на 03.12.2020.

23.11.2020 до суду від Головного управління Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що оскільки позивачем не додано до матеріалів справи постанови про закінчення виконавчого провадження № 49499305 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", правові підстави для застосування до спірних правовідносин частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" - відсутні.

24.11.2020 до суду від представника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кушнір Л.В. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що постанова про стягнення виконавчого збору від 15.03.2016 ВП № 49499305 є чинною, відповідно, підстави для повернення виконавчого збору - відсутні.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 03.12.2020 адміністративну справу № 640/25958/20 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 02.02.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 02.02.2021 позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні 02.02.2021 заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 02.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27.11.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. прийнято постанову ВП № 49499305 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/243/1298/2015, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області (а.с. 7).

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору від 15.03.2016 № 49499305.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2016 у справі № 757/15111/16-ц задоволено заяву стягувача та прийнято відмову стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДВІН СТІЛ КОРПОРЕЙШН" від примусового виконання в процесі виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 2/243/1298/2015.

На виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2016 у справі № 757/15111/16-ц постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. від 15.08.2016 у ВП № 49499305 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/243/1298/2015, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, на підставі пункту 1 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 12-13).

При цьому, пунктом 4 вказаної постанови виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору від 15.03.2016 № 49499305.

22.08.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденком В.В. прийнято постанову ВП № 51964907 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 49499305, виданої відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с. 14).

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31.07.2020 у справі № 243/2156/15-ц, яка набрала законної сили 31.07.2020, визнано виконавчий лист № 2/243/1298/2015, виданий 16.11.2015 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 3 від 23.09.2013 в сумі 14854358 (чотирнадцять мільйонів вісімсот п`ятдесят чотири тисячі триста п`ятдесят вісім) грн. 41 коп., яка складається з заборгованості по кредиту 12000000 грн., заборгованості: по процентах за користування кредитними коштами - 1156399,26 грн., з індексу інфляції по простроченому кредиту 1523890 грн., з індексу інфляції по прострочених процентах за користування кредитними коштами 2880,92 грн.; 3% річних за прострочення строку повернення кредиту 170926,04 грн., 3% річних за прострочення строку сплати процентів за користування кредитом 262,19 грн., та судовий збір у сумі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. таким, що не підлягає виконанню (а.с. 18-20).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Григорян О.Г. від 27.08.2020 у ВП № 51964907 закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 49499305, виданої відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 17).

09.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції з заявою, у якій просив повернути сплачений позивачем в межах виконавчого провадження № 51964907 виконавчий збір в розмірі 1485801,24 грн, у зв`язку з набранням законної сили ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31.07.2020 у справі № 243/2156/15-ц (а.с. 21-22).

Листом від 15.10.1010 № 10327/Є-26057/20.1 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для повернення боржнику стягнутого та перерахованого виконавчого збору. Зазначив, що на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2/243/1298/2015, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, виконавчий документ не визнавався в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню та відповідно рішення, на підставі якого видано зазначений виконавчий документ не скасовано. Крім того, в подальшому постанова про стягнення виконавчого збору від 15.03.2016 № 49499305 визнана судовими інстанціями такою, що відповідає вимогам законодавства.

Не погодившись з правовою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, за змістом частини першої статті 28 Закону України від 21.04.1999 N 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 606-XIV, у редакції, чинній на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною п`ятою вказаної статті Закону N 606-XIV передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

З аналізу наведених норм вбачається, що виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові виключно у випадку скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа.

Вказана підстава для закінчення виконавчого провадження була передбачена пунктом 4 частини першої 49 Закону N 606-XIV.

Поряд з цим, як уже було встановлено судом, виконавче провадження № 49499305 було закінчено на підставі пункту 1 частини першої 49 Закону N 606-XIV, а постанова про стягнення виконавчого збору від 15.03.2016 № 49499305 була виокремлена у виконавче провадження № 51964907.

На момент відкриття виконавчого провадження № 51964907 діяла наведена вище судом редакція Закону N 606-XIV.

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII).

Частиною сьомою статті 27 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Указана норма передбачає, що виконавчий збір підлягає поверненню виключно у випадку закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

І відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Суд звертає увагу позивача, що постанова про стягнення виконавчого збору № 49499305 від 15.03.2016 не скасована, відповідно, у відповідача відсутні правові підстави для повернення сплаченого позивачем виконавчого збору.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 243/7100/16-ц підтверджено законність постанови відповідача від 22.08.2016 про відкриття виконавчого провадження № 51964907.

При цьому, ухвала Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31.07.2020 у справі № 243/2156/15-ц не створює жодних правових наслідків для виконавчого провадження № 51964907, позаяк виконавчим документом, який перебував на виконанні, є постанова про стягнення виконавчого збору № 49499305 від 15.03.2016, а не виконавчий лист № 2/243/1298/2015, виданий Слов`янським міськрайонним судом Донецької області.

Зважаючи на викладе у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачеві у поверненні виконавчого збору, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом N 1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 8 лютого 2021 року.