Справа № 557/1729/20
Суддя: Оленич Ю. В.
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/557/6/2021
Справа 557/1729/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Лисанець М.В.,

номер справи 557/1729/20,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Департамент патрульної поліції, управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Гоща позовну заяву Савонік Наталії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції, управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Савонік Н.І. , діючи в інтересах ОСОБА_1 , в порядку адміністративного судочинства звернулась до суду з вказаним вище позовом.

В обґрунтування позову остання зазначила, що 15 грудня 2020 року поліцейським УПП у Волинській області Департаменту патрульної поліції було складено постанову серії ДПО18 №674850, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні пп. «г» п. 31.4.5 Розділу 31 Правил дорожнього руху та призначено адміністративне стягнення у розмірі 340 гривень за те, що 15 грудня 2020 року о 21 годині 30 хвилин на 488 км а/д Київ-Ковель-Ягодин, останній керував транспортним засобом з причепом «KOGEL SN 24», маючи на одну вісь встановлену шину різних моделей з різними малюнками протектора.

Мотивуючи невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні означеного вище правопорушення, представник позивача вказала на те, що зазначене у постанові порушення не може застосовуватись до вантажних автомобілів, а стосується виключно легкових автомобілів. На переконання представника позивача, встановлення шин різних моделей з різними малюнками протектора допускається для встановлення на вантажні автомобілі та це не є порушенням. Остання вважає, що в даному випадку слід розмежовувати поняття «малюнок протектора» та «тип малюнка протектора», оскільки вони мають зовсім різне значення до застосування.

За вказаних обставин, представник позивача просить скасувати оскаржену постанову серії ДПО18 №674850 від 15 грудня 2020 року, а судові витрати покласти на відповідача.

12 січня 2020 року на електронну пошту суду від управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, згідно якого у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови представник відповідача просила відмовити, а справу розглянути без участі представника відповідача по наявних матеріалах справи. При цьому до матеріалів справи представником долучено відеозапис з місця вчинення та розгляду справи.

05 січня 2021 року представником позивача подано клопотання про залучення співвідповідача у справі - управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2020 року дана позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2020 року до участі у справі залучено співвідповідача - управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача Савонік Н.І. 10 лютого 2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представники відповідачів - Департаменту патрульної поліції та управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, будучи належним чином повідомленими про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення тексту повідомлення про виклик на офіційну електронну адресу, у судове засідання не з`явилися.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення на них відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДОП18 №674850 від 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та застосоване до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (арк. спр. 11).

ОСОБА_1 , не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржену постанову такою, що підлягає скасуванню, а тому представник останнього, діючи в його інтересах, звернулась до суду з даним позовом за захистом порушеного права позивача.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, яка передбачає відповідальність, серед іншого і за керування водієм транспортним засобом, що має інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Згідно приписів ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено ч. 2 ст. 77 КАС України.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що ОСОБА_1 15 грудня 2020 року о 21 год. 30 хв. на 488 км а/д Київ-Ковель-Ягодин керував транспортним засобом «MAN TGX 18.440», д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом «KOGEL SN 24», д.н.з. НОМЕР_2 , у якого на одну вісь встановлено шини різних моделей з різними малюнками протектора, чим останній порушив пп. «г» п. 31.4.5 Правил дорожнього руху України.

Згідно пп. «г» п. 31.4.5 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів за умови, коли на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних.

Суд зауважує, що законодавець не ототожнює поняття «різні малюнки протектора», як це передбачено для легкових автомобілів, та поняття «різні типи малюнків протектора», як це передбачено для вантажних автомобілів, при цьому надає визначення поняттю транспортного засобу.

За змістом п. 1.10 Правил дорожнього руху України терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

-легковий легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки;

-вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

-причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски;

-транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Оскільки причіп є окремим видом транспортного засобу, то на нього не можуть поширюватися заборони призначені для вантажних чи легкових автомобілів.

Таким чином, вантажний автомобіль, легковий автомобіль та причіп у розумінні Правил дорожнього руху України є різними транспортними засобами. Причіп, на переконання суду, не може бути ототожнений з легковим чи вантажним автомобілем, він лише входить до складу такого поняття як транспортний засіб.

При цьому, згідно пп. «г» п. 34.1.5 Правил дорожнього руху України різний тип малюнку протектора на шинах однієї вісі є порушенням лише для вантажного автомобіля, різний малюнок протектора та шини різних моделей - для легкового автомобіля, а для причепу як транспортного засобу має значення встановлення на одну вісь транспортного засобу діагональних шин разом з радіальними, ошипованих і неошипованих, морозостійких і неморозостійких, шин різних розмірів чи конструкцій. Про малюнок протектора для причепів у цій нормі не йдеться.

Отже, вимоги до причепа, як транспортного засобу, чітко визначені пп. «г» п. 34.1.5 ПДР, а саме забороняється встановлення на одну вісь транспортного засобу діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій для всіх транспортних засобів.

Таких вимог, як встановлення на причеп шин з різними малюнками протектора вимоги пп. «г» п. 34.1.5 Правил дорожнього руху України не містять.

Окрім того, судом досліджено відеозапис та фотоматеріали, які долучені до матеріалів справи відповідачем при поданні відзиву на позов.

Суд зазначає, що з даних фотоматеріалів вбачається, що працівником поліції знято колеса, однак те, що такі розміщені на одній осі причепа встановити не можливо, а тому такий доказ не може прийматися судом до уваги як безперечний доказ порушення позивачем Правил дорожнього руху. Крім цього, з фотоматеріалів не можливо цілком з`ясувати спірні обставини справи, як не можливо з`ясувати такі обставини із долученого відеозапису.

Так, з фотоматеріалів вбачається, що оглянуті інспектором шини візуально відрізняються, однак, в умовах поганої видимості, за відсутності спеціальних знань, беручи до уваги, що фотоматеріалами не зафіксовано маркування шини, неможливо встановити, чи є це різниця у типу малюнку протектора, чи лише у малюнку протектора, чи це є різниця між радіальними і діагональними шинами тощо. Відповідач у відзиві такої різниці не пояснив.

Суд також зауважує, що в такому випадку працівники поліції мали керуватися наказом Міністерства інфраструктури України №549 від 26 липня 2013 року «Про затвердження Правил технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі», відповідно до яких: За типом рисунка протектора шини поділяються на шини з дорожнім, універсальним, кар`єрним та підвищеної прохідності рисунком. Розрізняють симетричний, асиметричний, спрямованого та неспрямованого обертання типи рисунків протектора шини, залежно від розташування сегментів його рисунка протектора, як визначено в додатку 2 до цих Правил.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Також Верховним Судом у постанові від 18 листопада 2018 року №524/5536/17 було роз`яснено, що відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення ПДР, є належним доказом, якщо в протоколі є посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Водночас дані оскарженої постанови не міститься інформації про будь-яку фіксацію правопорушення та щодо технічного запису, яким здійснено відеозапис та фотофіксація.

Суд, з огляду на зазначене, не може брати до уваги даний відеозапис з нагрудної камери поліцейського, оскільки він здійснений в супереч вимог ст. 74 КАС України

Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є лише оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що така постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскарженій постанові.

З огляду на вищезазначене та те, що відповідач по справі доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також правомірності дій поліцейського відповідно до ст. 77 КАС України, не надав, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

При вирішенні даного спору суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 121, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Згідно даних квитанції №0.0..1 від 28 грудня 2020 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок було сплачено судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок (арк. спр. 1).

Отже, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 420 гривень 40 копійок, відповідно до ст. 139 КАС України мають бути покладені на відповідача - управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Савонік Наталії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського роти з обслуговування м. Ковель управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції серії ДПО18 №674850 від 15 грудня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Гощанський районний суд Рівненської області (відповідно до п.п. 15.5 п. 5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було врученоу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ; управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 43005, Волинська область, м. Луцьк, вул. Залізнична, 15.

Повне рішення суду складено 10 лютого 2021 року.

Суддя Ю.В. Оленич