Справа № 420/15125/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку статті 287 КАС України справу за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області (адреса: вул. Єврейська, 12, Одеса, Одеська область, 65014, ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: вул. Богдана Хмельницького, 34, Одеса, Одеська область, 65007, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Національної поліції в Одеській області до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 03.11.2020 року ВП №62102464.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постанова державного виконавця про накладення штрафу від 03.11.2020 року є протиправною, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено можливість повторного накладення штрафу на боржника у разі невиконання рішення немайнового характеру.

30.12.2020 року ухвалою суду адміністративний позов залишено без руху.

27.01.2021 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку статті 287 КАС України. Вказану ухвалу судом направлено засобами електронного зв`язку на електронну пошту відповідача.

В свою чергу, відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судове засідання призначене на 08.02.2021 року о 12 годині 30 хвилин сторони не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 по справі № 420/5278/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області визнання протиправним та скасування рішення-відмову, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо надання за результатом розгляду заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 31.08.2018 року відповіді оформленої листом від 13.09.2018 року № 9/Г-1564.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 31.08.2018 року у відповідності до вимог Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 року № 4.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 року змінено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 року в частині третього абзацу резолютивної частини: «Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги: у зв`язку з установленням інвалідності II (другої) групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до ст.23 ЗУ "Про міліцію", п.15 розділу XI прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції затвердженого 21.10.2015р. постановою КМУ №850 із розрахунку 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на момент винесення судового рішення та направити їх до МВС України».

10.04.2020 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі.

30.09.2020 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. у зв`язку з невиконанням рішення суду.

03.11.2020 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. у зв`язку з повторним невиконанням рішення суду.

Згідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами ст.. 5 Закону№1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» та п.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 02.02.2012 р. № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст.18 Закону№1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положення ч.4 ст.18 Закону№1404-VIII визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Так, згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Так, ч.3 ст. 63 цього Закону передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Так, за нормами ч. 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку невиконанням боржником обов`язків, покладених на нього Законом України "Про виконавче провадження", державним виконавцем прийнято постанову від 03.11.2020 року якою, з урахуванням постанови від 30.09.2020 року, накладено на Головне управління Національної поліції в Одеській області штраф у розмірі 10 200, 00 грн. за повторне невиконання судового рішення без поважних причин.

При цьому, суд не приймає доводи позивача про те, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено можливість повторного накладення штрафу на боржника у разі невиконання рішення немайнового характеру, оскільки ч. 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачено можливість накладення штрафу у подвійному розмірі у разу повторного невиконання рішення суду без поважних причин.

Крім того, оскарження постанови державного виконавця від 30.09.2020 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. не звільняє позивача від обов`язку виконання рішення суду.

В свою чергу, матеріали справи не містять жодних доказів протиправності оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Також, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження виконання рішення суду станом на час прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду.

На підставі встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 78, 90, 139, 161, 205, 255, 273, 287 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову Головного управління Національної поліції в Одеській області (адреса: вул. Єврейська, 12, Одеса, Одеська область, 65014, ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: вул. Богдана Хмельницького, 34, Одеса, Одеська область, 65007, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана відповідно до положень ч.6 ст.287 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.