Справа № 420/8362/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8362/20
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року по справі № 420/8362/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.08.2020 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно заяви від 14.07.2020 р. відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Закону №3662-12 від 26.11.1993р., у редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-ІІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років згідно заяви від 14.07.2020 р. з розрахунку 90% заробітної плати без обмеження максимальним розміром відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Закону №3662-12 від 26.11.1993р., у редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-ІІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що положення Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014р., порівняно з попередньою редакцією Закну України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001р.), звужують зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури, у зв`язку з чим, на думку позивача, не можуть застосовуватись до спірних правовідносин. Отже, станом на 14.07.2020р. (день звернення до ГУПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії) стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», складаєв 25 років 8 місяців.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджувалось, та вважало їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, наголошуючи, що стаж ОСОБА_1 за вислугу років не відповідає стажу, зазначеному в п.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з чим відсутні підстави для призначення відповідної пенсії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2020р. по справі № 420/8362/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.07.2020 р. № 07 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 14.07.2020 р. з розрахунку 90% заробітної плати без обмеження її максимальним розміром, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993 р. у редакції Закону від 12.07.2001 р. № 2663-ІІІ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав на наявність у ОСОБА_1 права для призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (більше 20 років роботи на прокурорських посадах).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.42, а.с.67-68).

Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до наявності у ОСОБА_1 права для призначення пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993 р. у редакції Закону від 12.07.2001 р. № 2663-ІІІ.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегію суддів установлено, що в періоді з 01.09.1994 р. по 18.06.1999 р. ОСОБА_1 навчався у вищому навчальному закладні за спеціальністю «правознавство» (Національний університет «Одеська юридична академія»).

З матеріалів справи убачається, що з 22.06.1999р. ОСОБА_1 призначено на посаду помічника прокурора-стажиста прокуратури Жовтневого району у м.Одесі; з 03.04.2020р. помічника прокурора Жовтневогго району м.Одеси; з 11.02.2003р. помічника прокурора Приморського району м.Одеси; з 21.02.2003р. старшого помічника прокурора Приморського району м.Одеси; з 08.06.2012р. старшого прокурора прокуратури Приморського району м.Одеси; з 07.08.2015р. прокурора прокуратури Приморського району м.Одеси; з 15.12.2015р. прокурора Одеської місцевої прокуратури №3; з 12.12.2019р. першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3.

Судом з`ясовано, що 14.07.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі із заявою №5444 про призначення пенсії за вислугу років.

За наслідками розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.07.2020р. №5444, Управлінням забезпечення пенсійного законодавства ГГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №07 від 21.07.2020р. про відмову в призначенні пенсії, яке обґрунтоване відсутністю у ОСОБА_1 необхідного стажу за вислугу років для призначення відповідної пенсії.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, відповідно до статті 50-1 якого, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 №213-VIII, яким у пункті 5 Прикінцевих положень визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».

Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за вказаним Законом не призначаються.

Отже, з урахуванням аналізу пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII, колегія суддів дійшла висновку, що вказаною нормою скасовано діючі станом на 1 червня 2015 року положення стосовно пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Разом з тим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» якого норми Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII втратили чинність, крім, зокрема частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1.

Статтею 86 Закону «Про прокуратуру» №1697-VII урегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які і були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії (14.07.2020р.).

Про чинність Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII свідчить і внесення до нього змін, зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого установлено, що норми ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зміни вносились і безпосередньо до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року № 2249-VІІ, Законом України від 06 грудня 2016 року №1771- VІІ.

Отже, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України урегульовано статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, який набув чинності 15 липня 2015 року та є діючим. А тому, з урахуванням дати звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (14.07.2020р.), до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, а не статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ.

Відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

З матеріалів справи убачається, що станом на день звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії ОСОБА_2 мав вислугу років 23 роки 04 місяці, що є недостатнім для призначенні пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11.06.2020р. по справі №265/2627/17, від 04.03.2020р. по справі №265/6322/16-а.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, є необґрунтованими твердження позивача відносно того, що положення Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014р., порівняно з попередньою редакцією Закну України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001р.), звужують зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури, у зв`язку з чим не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, з урахуванням наступного.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону України «Прол прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001р.) до 01 жовтня 2011 року (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, ураховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право виникло раніше).

За встановлених у даній справі обставин ОСОБА_1 у період часу з 26 липня 2001 року по 01 жовтня 2011 року не мав еобхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у вказаній редакції).

Оскільки, позивач не набув такого права, то відповідно неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні "Великода проти України" (№43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland №6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, зважаючи на відсутність у ОСОБА_1 , на час звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років, необхідного стажу вислуги років для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, а в період дії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ позивач не набув такого права на призначення пенсії за вислугу років, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок окружного адміністративного суду щодо наявності у ОСОБА_1 права для призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року по справі № 420/8362/20 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 21.08.2020 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років; зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за вислугою років відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.