Справа № 580/3023/20
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року справа № 580/3023/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

встановив:

05 серпня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просить (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 07.08.2020):

1) визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказу начальника відповідача генерала поліції В. Лютого №174 від 25.07.2019 "Про особовому складу" в частині звільнення позивача, з посади начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та призначення його в порядку переведення на іншу посаду - заступника начальника Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чіеркаській області - начальником сектору кримінальної поліції;

2) поновити позивача на посаді начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 26.07.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки його посадовий оклад на новій посаді менший ніж на попередній посаді, відрізняється коло функціональних обов`язків та обсяг повноважень, тому посади не є рівнозначними.

Ухвалою судді Тимошенко В.П. від 10.08.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 21.08.2020 залучено ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представник відповідача у встановлений судом строк надіслав відзив на позов, у якому просив відмовити позивачу в задоволенні позову та зазначив, що у оскаржуваних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Зокрема зазначив, що підставою для прийняття спірного наказу слугувало подання про призначення на посаду заступника начальника Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області - начальника сектору кримінальної поліції від 25.07.2019. Переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції з метою забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби можливе за умови, якщо спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується. Таким чином, переміщення позивача на підставі оскаржуваного наказу № 174 о/с від 25.07.2019 на посаду заступника начальника Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області відбулося в межах рівнозначних посад, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має загальний стаж роботи в органах внутрішніх справ на різних посадах 26 років 10 місяців, має спеціальне звання полковник поліції.

Наказом ГУ НП в Черкаській області від 19.12.2016 №262 о/с позивача призначено начальником Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області.

Наказом ГУ ГП в Черкаській області від 25.07.2019 №174 о/с відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено заступником начальника Смілянського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області - начальником сектору кримінальної поліції звільнивши з посади начальника Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області. Підставою для прийняття спірного наказу слугувало подання про призначення на посаду заступника начальника Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області - начальника сектору кримінальної поліції від 25.07.2019.

Не погоджуючись з даним наказом позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIІI (надалі - Закон №580-VІІІ).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно частини першої статті 59 Закону №580-VIIIлужба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

У силу вимог частини четвертої статті 59 Закону №580-VIII видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

За правилами частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

У відповідності до частини сьомої вказаної статті переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Згідно частин восьмої та дев`ятої статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Тобто, статтею 65 Закону №580-VIII унормовано порядок та умови переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції.

Разом з тим, суд звертає увагу, що спеціальним Законом України «Про Національну поліцію» встановлено лише підстави переміщення, які зазначені у частині першій статті 65 Закону № 580-VIII та порядок переміщення, який визначає за чиєю ініціативою таке переміщення відбувається, втім не врегульовано випадки, коли переведення відбувається або в межах однієї місцевості або переведення до іншої місцевості.

Крім того, Закон України «Про Національну поліцію» не розмежовує поняття «переміщення» та «переведення», як це врегульовано у Кодексі законів про працю України.

Так, у силу вимог частини першої статті 32 Кодексу законів про працю України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною другою вказаної статті визначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

Тобто, переведення відрізняється від переміщення тим, що при переведенні працівнику доручається та ж сама або інша робота на іншому підприємстві, або робота на цьому ж підприємстві, але в іншій місцевості. Водночас, при переміщенні працівник залишається на тому ж підприємстві, в установі, організації, але на іншому робочому місці, в іншому структурному підрозділі у тій же місцевості.

Таким чином, стаття 32 КЗпП України встановлює можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року по справі № 420/5192/18, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 №1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, та Перелік документів з питань проходження служби.

Відповідно до п.п.1-3 Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 №1235 видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 №1235, передбачено наступні документи з питань проходження служби: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012 №650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (надалі - Інструкція №650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.

Згідно Інструкції №650: рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання; подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ; доповідна записка - документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій.

Закон №580-VIII є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, а відтак у даному спорі застосуванню мають підлягати норми спеціального законодавства.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що спірні правовідносини виникли з приводу застосування відносно позивача п. 2 ч.1 ст. 65 Закону №580-VIII.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом ГУ ГП в Черкаській області від 25.07.2019 №174 о/с відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено заступником начальника Смілянського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області - начальником сектору кримінальної поліції, у порядку переведення, установивши відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 посадовий оклад 3250 грн, звільнивши з посади начальника Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області, з 26 липня 2019 року.

Підставою для прийняття спірного наказу слугувало подання про призначення на посаду заступника начальника Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області - начальника сектору кримінальної поліції від 25.07.2019. Подання обгрунтоване тим, що полковник поліції ОСОБА_1 здатен налагодити ефективну співпрацю з органами місцевого самоврядування з метою визначення поточних проблем та обрання найрезультативніших способів їх вирішення, а також покращення ефективності виконання поліцією покладених на неї завдань (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби).

Відтак, переміщення позивача із Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області, до Смілянського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області, є переведенням особи до іншої місцевості.

Доводи представника відповідача щодо необхідності врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.11.2018 у справі №820/6677/16 суд оцінює критично, оскільки вказана постанова стосується іншого предмету спору, фактичні обставини якої не є ідентичними даній справі.

Крім того в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII позивача оскаржуваним наказом було фактично переведено не на рівнозначну посаду та з іншою групою оплати праці, іншим колом функціональних обов`язків та інший ступінь підпорядкованості.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного наказу з необхідністю його скасування та поновлення позивача на посаді начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 26.07.2019.

Визначаючись стосовно клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає таке.

При зверненні до суду позивач просить поновити строк звернення до суду з даним позов оскільки з моменту винесення оскаржуваного наказу його з ним не було ознайомлено, як і не було ознайомлено з поданням яке стало підставою винесення оскаржуваного наказу. З даними документами його ознайомлено 13.06.2020. Крім того, після винесення спірного наказу він тривалий час лікувався, як амбулаторно так і стаціонарно.

Представник відповідача подала клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якій просить залишити даний позов без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що позивач про порушення своїх прав позивач дізнався 25.07.2019 (з дати винесення).

Однак суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів вручення позивачу оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень ст.55 Конституції України, держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Fгапсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Тобто, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, навіть у разі пропуску строку звернення до суду без відповідних додаткових обґрунтувань суд не може його застосувати.

Таким чином суд зазначає, що у поданому клопотанні відповідач, на переконання суду, не надав доказів, які б підтверджували, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а тому в задоволенні його клопотання суд відмовляє.

Крім того, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити їх.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції і Черкаській області №174 о/с від 25.07.2019 «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 (0057818), з посади начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та призначення його в порядку переведення на іншу посаду - заступника начальника Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області - начальником сектору кримінальної поліції.

Поновити ОСОБА_1 (0057818) на посаді начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 26.07.2019.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 11.02.2021.

Суддя В.П. Тимошенко