Справа № 420/13730/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження з урахуванням особливостей, визначених ст.ст.268,269,271,272,287 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року ВП №51124108,-

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року ВП №51124108.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2013 р. по справі № 522/5907/13-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ ІМЕКСБАНК" заборгованість за кредитним договором № 221 від 18.06.2007 р., який укладено між ОСОБА_1 та АТ "ІМЕКСБАНК", що становить: 454 107,09 доларів США - заборгованості за кредитом та відсотками; 701 162,49 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ІМЕКСБАНК" судовий збір у розмірі 1820 грн. 28 січня 2014 року на підставі вищезазначеного рішення Приморського районного суду м. Одеси видано виконавчий лист. Боржником за виконавчим документом є ОСОБА_1 , стягувачем за виконавчим листом визнано Публічне акціонерне товариство "Імексбанк". 18.05.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпеченні примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусове виконання вищезазначеного виконавчого документу відкрито виконавче провадження №51124108 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 28.01.2014 по справі № 522/5907/13-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ІМЕКСБАНК" заборгованості за кредитним договором № 221 від 18.06.2007, який укладений ОСОБА_1 з АТ "ІМЕКСБАНК", що становить: 454 107,09 доларів США - заборгованість за кредитом та відсотками; 701 162,49 гри. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань; стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ІМЕКСБАНК" судового збору у розмірі 1820 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2020 р. по цивільній справі № 522/5907/13-ц, яка набрала законної сили 02.03.2020 р., було задоволено заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про заміну сторони стягувана ПАТ "Імексбанк" на його правонаступника - ОСОБА_2 .

У позові вказано, що з відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі боржників та порталу виконавчих проваджень матеріалів позивачу стало відомо, що 15.10.2020 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в порядку пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Також, вказує позивач, з відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі боржників позивачу стало відомо про відкриття щодо нього виконавчого провадження №63303912 про стягнення виконавчого збору.

Як зазначено у позові, 13.11.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною було відкрито виконавче провадження №63621737 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 28.01.2014 по справі № 522/5907/13-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 454 107,09 доларів США - заборгованості за кредитом та і відсотками; 701 162,49 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань та 1820 грн. судового збору. 13.11.2020 року в рамках виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 1 350 712,22 (один мільйон триста п`ятдесят сімсот дванадцять) гривень 22 копійки. (Копія Постанови додається). Також в рамках зазначеного провадження 19.11.2020 р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Зазначеною постановою із доходів Позивача утримуються соціальні виплати (пенсія, заробітна плата) у розмірі 20 % від всього доходу

Таким чином, як стверджує позивач, станом на сьогодні, в рамках виконання одного виконавчого документу - виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 28.01.2014 по справі №: 522/5907/13-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 54 107,09 доларів США - заборгованості за кредитом та відсотками; 701 162,49 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань та 1820 грн. судового збору щодо позивача наявні два рішення (Постанови) щодо стягнення з позивача витрат виконавчого провадження (у вигляді виконавчого збору та винагороди приватного виконавця). З урахуванням того, що постанова про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року винесена у виконавчому провадженні №51124108, за яким було повернуто виконавчий документ стягувачу сам виконавчий документ не виконано. А також враховуючи той факт, що на виконання виконавчого документу стягувач звернувся до приватного виконавця, та вже приватним виконавцем винесено Постанову про стягнення з боржника основної винагороди, позивач вважає, що наявне безпідставне подвійне стягнення з боржника грошових коштів.

Ухвалою від 10.12.2020 року Одеським окружним адміністративним судом:

- поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року ВП №51124108;

- прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Розумовська, 37, м.Одеса, 65091) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року ВП №51124108 і відкрито провадження в адміністративній справі;

- доручено Управлінню забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надати до Одеського окружного адміністративного суду у п`ятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії матеріалів ВП №51124108.

- доручено приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяні Сергіївні надати до Одеського окружного адміністративного суду у п`ятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії матеріалів ВП №63621737.

- зупинено провадження по справі №420/13730/20 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до надходження відповідей на доручення.

21.12.2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та копії матеріалів ВП №51124108 (т.1 а.с.52-212).

У відзиві відповідач, з посиланням на фактичні обставини справи, зазначає, що в ході виконання виконавчого провадження державним виконавцем були вжиті заходи примусового виконання. Зокрема, державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, здійснено опис майна боржника.

Як стверджує відповідач, з аналізу наведених приписів законодавства вбачається, що частина перша та друга статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження» встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується. При цьому, частина третя статті 40 зазначеного Закону є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного Закону - не можуть застосовуватися. На підставі викладеного, навіть за відсутності стягнень за виконавчим документом та заходів примусового виконання у державного виконавця відсутні повноваження не виносити постанову про стягнення виконавчого збору після завершення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а навпаки Закон зобов`язує його вчинити такі дії - винести постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% відсотків від суми стягнення за виконавчим документом, зокрема спеціальна норма статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідач вказує, що 03.07.2018 до частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» внесено зміни, та викладено частину другу статті 27 у наступній редакції "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом" замінити словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів". Тобто, на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.10.2020, набрала чинності норма закону відповідно до якої, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, відповідач зазначає, що приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 винесено пізніше, ніж постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 (15.10.2020). А тому, не зрозуміло з яких підстав постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною.

Додатково у відзиві зазначенощо за виконавчим провадженням № 63303912 з виконання постанови № 51124108 від 15.10.2020 про стягнення виконавчого збору, станом на теперішній час, стягнуто: 269 - витрати виконавчого провадження, виконавчий збір -41447,75 грн.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 30.12.2020 року судом призначено судове засідання на 11.01.2021 року о 12 год. 00 хв. для вирішення питання про поновлення провадження по справі.

31.12.2020 року (вх.№56466/20) від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (тє.1 а.с.220-227).

Ухвалою суду від 11.01.2021 року судом поновлено провадження по справі №420/13730/20 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року ВП №51124108, доручено приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяні Сергіївні надати до Одеського окружного адміністративного суду у строк до 22.01.2021 року (в тому числі засобами електронної пошти) належним чином засвідчені копії матеріалів ВП №63621737 та зупинено провадження по справі №420/13730/20.

21.01.2021 року (вх.№3147/21) від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни до суду надійшли матеріали ВП №63621737 (т.1 а.с.247-288).

У судове засідання 01.02.2021 року сторони не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно.

01.02.2021 року (вх.№ЕП/2654/21) від представника позивача надійшла заява, в якій вказано, що представник ОСОБА_1 вважає за можливе поновити провадження по справі та просить суд розглянути вказане питання без участі позивача.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року судом поновлено провадження по справі №420/13730/20 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року ВП №51124108 та призначено судове засідання о 10 год. 30 хв. на 04.02.2021 року

У судове засідання 04.02.2021 року сторони не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

При цьому 03.02.2020 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205 КАС України.

Згідно з ч.4 ст.287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Частиною 10 статті 120 КАС України визначено, що зупинення провадження в адміністративній справі зупиняє перебіг усіх процесуальних строків у цій адміністративній справі. Перебіг процесуальних строків продовжується з дня поновлення провадження.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ч.6 ст.120, ч.10 ст.120 КАС України, ст.287 КАС України, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст. 287 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

16.05.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №63621737 з примусового виконання примусового виконання виконавчого листа № 522/5907/13-ц від 28.01.2014, що видав Приморський районний суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором № 221 від 18.06.2007, який укладений ОСОБА_1 з АТ «Імексбанк», що становить 454107,09 дол. США - заборгованість за кредитом та відсотками; - 701162,49 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» судового збору у розмірі 1820 грн. (т.1 а.с.58-зворотний бік, 59).

В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно боржник, до суду направлено заяву про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, описано й арештовано нерухоме майно (земельні ділянки).

При примусовому виконанні виконавчого листа № 522/5907/13-ц державним виконавцем вчинялись активні дії щодо розшуку майна, яке належить боржнику за виконавчим провадженням.

10.09.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області прийнято постанову в рамках виконавчого провадження №51124108 прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (т.1 а.с.84-зворотний бік, 85).

Як вказано у відзиві, 04.12.2019 до відділу надійшла заява ОСОБА_1 з відповідним клопотання про звернення державного виконавця до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження (стягувана) її правонаступником -з ПАТ «Імексбанк на ОСОБА_2 19.12.2019 до суду направлено відповідну заяву та виконавче провадження та відповідно реалізація нерухомого майна боржника зупинена.

Ухвалою Приморського районного суду від 13.02.2020 № 522/5907/13-ц заяву державного виконавця відділу задоволено. Змінено сторону стягувана за виконавчим провадженням з ПАТ «Імексбанк» на ОСОБА_2 (т.1 а.с.206-зворотний бік, 207, 207-зворотний бік)

15.10.2020 у зв`язку надходженням до відділу заяви стягувана головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийнято постанову ВП №51124108 про повернення виконавчого документа, на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1 а.с.208-зворотний бік, 209).

Разом з цим, 15.10.2020 керуючись положеннями ст.ст.3,27,40 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийнято постанову ВП №51124108 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 45410,71 доларів США та 68906,81 грн.

Як вказано відповідачем під час виконання виконавчого провадження № 51124108 з боржника стягнуто: 2250,35 грн. витрат виконавчого провадження, 16077,01 грн. - стягувачу за виконавчим провадженням та 1391,41 виконавчого збору.

На підтвердження вказаних обставин свідчать наявні в матеріалах виконавчого провадження №51124108 розпорядження та платіжні доручення про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів згідно виконавчого документу №522/5907/13-ц (т.1 а.с.103-112, 117-зворотний бік, 118).

Судом встановлено, що 12.11.2020 року ОСОБА_2 звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/5907/13-ц від 28.01.2014, що видав Приморський районний суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором № 221 від 18.06.2007, який укладений ОСОБА_1 з АТ «Імексбанк», що становить 454107,09 дол. США - заборгованість за кредитом та відсотками; - 701162,49 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» судовий збір у розмірі 1820 грн.

13.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №63621737 з примусового виконання примусового виконання виконавчого листа № 522/5907/13-ц від 28.01.2014, що видав Приморський районний суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором № 221 від 18.06.2007, який укладений ОСОБА_1 з АТ «Імексбанк», що становить 454107,09 дол. США - заборгованість за кредитом та відсотками; - 701162,49 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» судового збору у розмірі 1820 грн.

13.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни в рамках виконавчого провадження №63621737 прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 1350712,22 грн.

19.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни в рамках виконавчого провадження №63621737 прийнято постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року ВП №51124108 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), який діяв станом на дату прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження №51124108 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), в редакції, яка діяла станом на дату прийняття спірної постанови виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як, зокрема, постанови судів у цивільних справах.

Виходячи з положень статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з

боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

В той же час, відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд зазначає, що спір у даній справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів №1403-VIII і №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість, частина друга статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону № 1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 11 березня 2020 року за наслідками розгляду справи № 2540/3203/18.

Як вказано відповідачем під час виконання виконавчого провадження № 51124108 з боржника стягнуто: 2250,35 грн. витрат виконавчого провадження, 16077,01 грн. - стягувачу за виконавчим провадженням та 1391,41 виконавчого збору.

Зі спірної постанови вбачається, що при її прийнятті відповідачем було враховано, що частина виконавчого збору вже фактично стягнута з відповідача, а тому розмір виконавчого збору складає 10% відсотків від суми стягнення за виконавчим документом у постанові від 15.10.2020 року зменшено.

В рамках виконавчого провадження №51124108 відповідачем не було повністю стягнуто з відповідача заборгованість, хоча, безумовно, державним виконавцем протягом 4 років вживались активні дії з метою забезпечення виконання виконавчого документу №522/5907/13-ц, так як в ході виконання виконавчого провадження державним виконавцем були вжиті заходи примусового виконання, зокрема, накладались арешти на майно боржника, здійснено розшук та опис майна боржника, спроби його реалізувати на публічних торгах та інш.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові.

Дана позиція суду узгоджується з правовими висновками, які викладені у постанові Верховного Суду від 28.01.2021 року по справі №42/769/19, в якій вказано, що Верховний Суд уважає, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними належними та достатніми доказами та вбачає правові підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 287, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року ВП №51124108 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі: 45410,71 доларів США (USD) та 68906,81 грн. від 15.10.2020 року по виконавчому провадженню №51124108, прийняту відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РПОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Розумовська, 37, м.Одеса, 65091).

Суддя Корой С.М.

.