Справа № 2-а-4328/10/0270
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4328/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича,

при секретарі судового засідання: Олійник Вікторії Валентинівні

за участю представників сторін:

позивача : Паламар І.І., Слюсар О.В. - представники за довіреностями;

відповідача : Радзіковська І.Т. - представник за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК"

до: Державної податкової інспекції у м. Вінниці

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2010 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Транссигнал ОЛК» з позовом до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № /0 від 29.09.2010року.

Позов мотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у м. Вінниці проведено виїзну позапланову перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на користь ТОВ «Транссигнал ОЛК» за період з 01.01.2010 року по 01.07.2010 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.12.2009 року по 01.06.2010 року. За результатами перевірки складено акт № 2059/23/32054869 від 20.09.2010 року. На підставі даного акту ДПІ у м. Вінниці прийнято податкове повідомлення рішення № /0 від 29.09.2010року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації № 16779 за 1 міс. 2010 р., зареєстрованої 22.02.2010 р. на суму 127163 грн., по декларації №93397 за 4 міс. 2010 р., зареєстрованої 18.05.2010 року на суму 30841 грн., по декларації № 144836 за 6 міс. 2010 р., зареєстрованої 20.07.2010 року на суму 97365 грн., а всього на загальну суму 255369 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач вважає його протиправним та просить скасувати.

Підставою донарахування податку на додану вартість, являється те, що товариство при визначенні бази оподаткування податком на додану вартість імпортованих товарів не вірно визначало звичайну ціну отриманого товару, і, відповідно, занижувало податкові зобов`язання. Так, ДПІ у м. Вінниці, на підставі п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» самостійно перерахувало ціну товару, встановлену митницею при перетині митного кордону і встановило її як звичайну до даної категорії товару (транспортні засоби). Проте, на думку позивача вищевказана норма не дає права органам державної податкової служби на здійснення такого перерахунку та визначення звичайної ціни товару. Також відсутні інші нормативно-правові акти, які б надавали право податковим органам самостійно визначати звичайну ціну товару. Позивач вважає, що ним абсолютно вірно розраховано звичайну ціну товару, яка дорівнює визначеній митній вартості, як це передбачає п.4.3 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість». Крім того, відповідач невірно трактує названу норму Закону України «Про податок на додану вартість» з огляду на те, що п.4.3 ст.4 даного Закону чітко визначає, що базою оподаткування операцій з поставки товарів для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податків є договірна вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації. База оподаткування за даною статтею визначається для операцій імпорту товарів, тобто є необхідною для сплати податку на додану вартість при перетині митного кордону, але не є обов`язковою для визначення ціни продажу товару вже на території України. Вказане позивач підтверджує посиланням на Митний кодекс України, Закон України «Про ціни і ціноутворення».

Окрім того, позивач вважає безпідставними висновки відповідача викладені на арк. 20 акту перевірки, відповідно до яких з платіжних доручень не можливо визначити якою датою та яка сума ПДВ зарахована в погашення суми ПДВ по імпортованим товарам. В результаті цього не можливо визначити та підтвердити фактичну суму сплаченого ПДВ митним органом по імпортованим товарам за січень, квітень, червень 2010 року, як сплачена у попередньому звітному періоді. Як вказує позивач, зазначені висновки відповідача не відповідають вимогам закону.

За таких підстав, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № /0 від 29.09.2010 року.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з наступних підстав. Позивачем при визначенні бази оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки нових та бувших у використанні автотранспортних засобів використано вартість поставки автотранспортних засобів, встановлену на основі договорів з покупцем, проте не враховано при цьому п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість». Так, відповідно до вказаної статті, у разі якщо звичайна ціна на товари (роботи, послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (роботи, послуги) більше ніж на 20% база оподаткування операцій з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами. Відповідно до ст. ст. 268, 269 Митного кодексу України, за митну вартість береться вартість операції з ідентичними, подібними (аналогічними) товарами, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Статтею 261 Митного кодексу України передбачено, що відомості про митну вартість товарів, що переміщаються через митний кордон України, використовуються для нарахування податків і зборів (обов`язкових платежів), ведення митної статистики, а також у відповідних випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України.

Відповідно до п.п. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у разі коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання. Принцип такого регулювання у випадку імпорту товарів міститься в п. 4.3. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно якого для товарів, що імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати акцизних зборів, ввізного мита тощо. Враховуючи викладене, перевіркою з метою визначення бази оподаткування податком на додану вартість операцій з товарами, що були імпортовані на митну територію і в подальшому реалізовані застосовано звичайну ціну, яка відповідає митній вартості, зазначеній у вантажних митних деклараціях з урахуванням сплачених митних платежів. Тому, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Свідок - ОСОБА_1 (головний державний податковий ревізор-інспектор, інспектор податкової служби І рангу відділу перевірок відшкодування ПДВ управління податкового контролю юридичних осіб ДПІ у м. Вінниці) в судовому засіданні пояснив, що в ході перевірки ним було встановлено, що позивачем при визначенні бази оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки нових та бувших у використанні автотранспортних засобів використано вартість поставки автотранспортних засобів, встановлену на основі договорів з покупцем, проте не враховано при цьому п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість». Крім того, зазначив, згідно платіжних доручень, відповідно до яких ТОВ "Транссигнал ОЛК" при оформленні ВМД по імпорту перераховувало кошти на розподільчий рахунок Вінницької митниці за митні послуги, не можливо визначити якою датою та яка сума ПДВ зарахована в погашення суми ПДВ по імпортованим товарам. В результаті чого не можливо визначити та підтвердити фактичну суму сплаченого ПДВ митним органам по імпортованим товарам, яка може бути включена в розрахунок бюджетного відшкодування за січень, квітень, червень 2010р., як сплачена у попередньому звітному періоді. ТОВ "Транссигнал" буде мати право на бюджетне відшкодування частини від"ємного значення сплаченого ПДВ до Державного бюджету у разі наявності підтверджуючих документів, щодо оплати ПДВ митним органам. Тобто, до рядка 25.1 декларації з ПДВ повинні включатися ті суми сплаченого ПДВ, які списані із розподільчого казначейського рахунку митниці та підтверджені відповідними розрахунковими документами (виписки розподільчого казначейського рахунку) в оплату ПДВ по зазначеним ВМД щодо отриманих товарно-матеріальних цінностей по операціях з імпорту.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до акту перевірки № 2059/23/32054869 від 20.09.2010 року ДПІ у м. Вінниці проведена виїзна позапланова перевірка ТОВ «Транссигнал ОЛК» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на рахунок платника у банку за період з 01.01.2010 року по 01.07.2010 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з ПДВ, що декларувалось за період з 01.12.2009 року по 01.06.2010 року. Перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 4.1. ст. 4, п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого підприємством завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на суму 255369 грн. за січень 2010 року (по декларації № 16779, зареєстрованої 22.02.2010 р.) на суму 127163 грн., за квітень 2010 року (по декларації №93397, зареєстрованої 18.05.2010 року) на суму 30841 грн., за червень 2010 року (по декларації № 144836, зареєстрованої 20.07.2010 року) на суму 97365 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, ДПІ у м. Вінниці прийнято податкове повідомлення рішення № /0 від 29.09.2010року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі по декларації № 16779 за 1 міс. 2010 р., зареєстрованої 22.02.2010 р. на суму 127163 грн., по декларації №93397 за 4 міс. 2010 р., зареєстрованої 18.05.2010 року на суму 30841 грн., по декларації № 144836 за 6 міс. 2010 р., зареєстрованої 20.07.2010 року на суму 97365 грн., а всього на загальну суму 255369 грн.

Як слідує з акту перевірки № 2059/23/32054869 від 20.09.2010 р. дані порушення виникли внаслідок того, що, на думку відповідача, платником при визначені бази оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки автотранспортних засобів, нових та бувших у використанні на митній території України використано продажну вартість автотранспортних засобів, встановлену на основі договорів з покупцем, не врахувавши при цьому зміни до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість», який доповнено абзацом наступного змісту: «у разі, якщо звичайна ціна на товари (роботи, послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (роботи, послуги) більше ніж на 20%, база оподаткування операцій поставки таких товарів (робіт послуг) визначається за звичайними цінами».

Відповідач, посилаючись на ст.ст. 259, 261 Митного кодексу України, п.п. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", з метою визначення бази оподаткування податком на додану вартість з товарами, що були імпортовані на митну територію України і в подальшому реалізовані, застосував звичайну ціну, яка відповідає митній вартості, зазначеній у вантажних митних деклараціях з урахуванням сплаченого мита та митного збору, що включаються у ціну товарів згідно з законами України з питань оподаткування.

Однак з таким висновком суд не може погодитись, та вважає прийняте на підставі зазначеного вище акту перевірки податкове повідомлення-рішення № /0 від 29.09.2010 року протиправними, з наступних підстав.

Відповідно до преамбули Митного кодексу України, Митний кодекс визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України. А згідно ч. 1 ст. 3 цього Кодексу порядок переміщення через митний кордон України товарів і транспортних засобів, митне регулювання, пов`язане з встановленням та справлянням податків і зборів, процедури митного контролю та оформлення, боротьба з контрабандою та порушеннями митних правил, спрямовані на реалізацію митної політики України, становлять митну справу. Виходячи зі змісту наведеного, Митний кодекс України не регулює відносини по сплаті податків з товарів, які реалізуються на території України і не перебувають під митним контролем. Згідно ст. 43 Митного кодексу товари і транспортні засоби перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно з заявленим митним режимом, а в свою чергу митний контроль у разі ввезення на митну територію України закінчується після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Таким чином митна вартість застосовується для нарахування податків і зборів для товарів, які перебувають під митним контролем, оскільки у відповідності до ст. 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

В свою чергу, всі нові та бувші у використанні автомобілі, в зв`язку з реалізацією яких виникло бюджетне відшкодування у позивача, не перебували під митним контролем в момент продажу, оскільки митний контроль у відповідності до ст. 43 Митного кодексу закінчився до продажу цих автомобілів, що підтверджується і актом перевірки і поясненнями представників сторін у судовому засіданні. Таким чином митну вартість до них не можна застосовувати.

Згідно п. 1.20.1 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", звичайною, якщо не встановлено цим пунктом інше, вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Поняття митна вартість та звичайна ціна не є тотожними поняттями, виходячи хоча б з порядку встановлення звичайної ціни, що визначено п. 1.20 даного Закону.

Посилання відповідача на п.п.1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", яким передбачено, що у разі, коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання є безпідставним, оскільки у відповідності до ст. 7 Закону України "Про ціни та ціноутворення" вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Статтею 4 Закону України "Про ціни та ціноутворення" передбачено, що Кабінет Міністрів України визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління, крім сфери телекомунікацій, електроенергетики, централізованого теплопостачання, водопостачання та водовідведення. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2010р. № 40 встановлено перелік об`єктів державного цінового регулювання на 2010 2011 роки, до якого нові та вживані автомобілі не входять. Крім того, жодним іншим законодавчим актом не передбачено державне регулювання цін на автомобілі.

Також безпідставним є застосування відповідачем до спірних правовідносин п. 4.3 Закону України "Про податок на додану вартість" у зв`язку з визначенням принципів державного регулювання цін, оскільки даною нормою визначено порядок нарахування податку на додану вартість для товарів, які імпортуються на митну територію України, тобто перебувають під митним контролем, а не для товарів, які вже імпортовані і розмитнені на території України та митний контроль щодо яких закінчився. ТОВ «Транссигнал ОЛК» сплатило ПДВ при розмитнені імпортованих товарів.

Крім того, у відповідності до п. 1.20.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» обов`язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Суд не може погодитись з висновком перевіряючих, що згідно платіжних доручень, відповідно до яких ТОВ "Транссигнал ОЛК" при оформленні ВМД по імпорту перераховувало кошти на розподільчий рахунок Вінницької митниці за митні послуги, не можливо визначити якою датою та яка сума ПДВ зарахована в погашення суми ПДВ по імпортованим товарам. В результаті чого не можливо визначити та підтвердити фактичну суму сплаченого ПДВ митним органам по імпортованим товарам, яка може бути включена в розрахунок бюджетного відшкодування за січень, квітень, червень 2010р., як сплачена у попередньому звітному періоді. ТОВ "Транссигнал" буде мати право на бюджетне відшкодування частини від"ємного значення сплаченого ПДВ до Державного бюджету у разі наявності підтверджуючих документів, щодо оплати ПДВ митним органам. Тобто, до рядка 25.1 декларації з ПДВ повинні включатися ті суми сплаченого ПДВ, які списані із розподільчого казначейського рахунку митниці та підтверджені відповідними розрахунковими документами (виписки розподільчого казначейського рахунку) в оплату ПДВ по зазначеним ВМД щодо отриманих товарно-матеріальних цінностей по операціях з імпорту.

Оскільки жодним нормативно-правовим актом не зазначено такого обов`язку платника податку - зазначати у рядку 25.1 тільки ті суми сплаченого ПДВ, які списані з розподільчого рахунку казначейства.

Відповідно до п. 5.12.3. Наказу ДПА України №166 від 30.05.97р. «Про затвердження форми декларації з податку на додану вартість та Порядку її заповнення і подання», Значення рядка 4 Розрахунку суми бюджетного відшкодування (додаток З до податкової декларації з податку на додану вартість) переноситься до рядка 25 податкової декларації за поточний звітний податковий період. Залежно від обраного платником напряму повернення суми бюджетного відшкодування (на рахунок цього платника у банку або у зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів) така сума в повному розмірі вказується або в рядку 25.1, або в рядку 25.2 податкової декларації з податку на додану вартість. При цьому платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування на його рахунок у банку, подає Заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість).

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7. ст.,7 Закону України «Про податок на додану вартість», при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.п. 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди, а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п.п. "а" п.п.п. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Доказом «фактичної сплати» товарів (послуг) є платіжні доручення про перерахування коштів за митне оформлення товарів, що є первинним документом проведення операції з виконання зобов`язань перед бюджетом та вантажно - митні декларації із відміткою митниці "Сплачено".

Таким чином, з наведеного вище не вбачається обов`язку платника податку відслідковувати списання з розподільчого рахунку казначейства сум, проведених в оплату ПДВ по зазначеним вище ВМД щодо отриманих товарно-матеріальних цінностей по операціях імпорту.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт сплати позивачем податку на додану вартість по вантажно - митних деклараціях. Підтвердженням даної обставини є ватажно-митні декларації, з відміткою митниці "Сплачено", та платіжні доручення.

Так, позивачем було сплачено ПДВ в сумах вказаних в п. 47, а саме, 29.01.2010р. ВМД № 401000009/2010/000314, № 401000009/2010/000316, 16.02.2010р. ВМД № 401000009/2010/000596, 11.03.2010р. ВМД № 401000009/2010/001026, № 401000009/2010/001025, 23.03.2010р. ВМД № 401000009/2010/001250, 29.03.2010р. ВМД № 401000009/2010/001357, 30.03.2010р. ВМД № 401000009/2010/001397, № 401000009/2010/001400, 23.04.2010р. ВМД № 401000009/2010/001903, № 401000009/2010/002324, 12.05.2010р. ВМД № 401000009/2010/002337, 18.05.2010р. ВМД № 401000009/2010/002331, № 401000009/2010/002521, 27.05.2010р. ВМД № 401000009/2010/002761, 31.05.2010р. ВМД № 401000009/2010/002852, 02.06.2010р. № 401000009/2010/002891, 15.06.2010р. ВМД № 401000009/2010/003269, 22.06.2010р. ВМД № 401000009/2010/003436, 25.06.2010р. ВМД № 401000009/2010/003553, 26.04.2010р. ВМД № 401000009/2010/001941, що підтверджується платіжними дорученнями № 9 від 28.01.2010р., № 10 від 01.02.2010р., № 20 від 11.02.2010р., № 36 від 15.02.2010р., № 46 від 09.03.2010р., № 47 від 10.03.2010р., № 66 від 23.03.2010р., № 71 від 29.03.2010р., № 73 від 30.03.2010р., № 100 від 23.04.2010р., № 102 від 26.04.2010р., № 113 від 11.05.2010р., № 129 від 18.05.2010р., № 147 від 18.06.2010р., № 3 від 27.05.2010р., № 6 від 28.05.2010р., № 7 від 28.05.2010р., № 8 від 31.05.2010р., № 15 від 02.06.2010р., № 24 від 15.06.2010р., № 28 від 22.06.2010р., № 37 від 25.06.2010р..

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем в судовому засіданні не доведено обґрунтованість його припущень про те, що договірна ціна на реалізовані позивачем транспортні засоби більше ніж на 20% відрізняється від звичайних цін на них, відповідно, що базу оподаткування операцій з поставки транспортних засобів необхідно визначати за звичайними цінами. В акті перевірки № 2059/23/32054869 від 20.09.2010р. відсутні розрахунки визначення звичайних цін на нові та бувші у користуванні автотранспортні засоби, будь-які відомості щодо них, обґрунтованість визначення такої ціни.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Оскільки платіжним дорученням № 270 від 28.10.2010 року підтверджено розмір судового збору сплаченого позивачем, що складає 3,40 грн., дана сума підлягає стягненню на його користь з Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України "Про податок на додану вартість", Законом України "Про ціни та ціноутворення", Конституцією України, Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Державною податковою інспекцією у м. Вінниці № /0 від 29.09.2010р..

3. Стягнути з Державного бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Транссигнал ОЛК" судові витрати (судовий збір) в розмірі 3 грн. 40 коп..

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови можливо отримати: 13.12.10 о 17:45 год.

Суддя Свентух Віталій Михайлович

08.12.2010