Справа № 222/1024/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року справа №222/1024/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17 листопада 2020 р. у справі № 222/1024/20 (головуючий І інстанції Пустовойт Т.В.) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ковальова Ігоря Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ковальова Ігоря Олеговича (далі відповідач), в якому просив: скасувати постанову від 30.07.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за ч.1 ст. 126 ст.122 КУпАП.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17 листопада 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в оскаржуваній постанові йдеться про два самостійні правопорушення які передбачені ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте, в постанові як підставу для накладення стягнення зазначено ч.1 ст. 126 КУпАП. Фіксація зупинки транспортного засобу відбулась за допомогою приладу TruCAM, проте все подальше спілкування водія відбувалась за допомогою бодікамер, разом з цим, постанова не містить посилання на пристрій яким здійснювалась фіксація правопорушення визначеного ч.1 ст. 126 КУпАП. Апелянт зазначає, що на фотознімку та відеозапису не зафіксовано особу яка перебувала за кермом автомобіля та неможливо встановити рух транспортного засобу у межах населеного пункту. Оскільки на сайті Патрульної поліції України наявна інформація про розташування пристроїв вимірювання швидкості на 667-709 км автошляху Н-08 «Бориспіль-Дніпро Запоріжжя-Маріуполь», а знак попереджання фото відео фіксації встановлено з одного боку, вимірювання швидкості дозволено тільки в один бік, протилежний руху позивача.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Позивач у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки нормами КАС України визначені стислі строки розгляду даної категорії справи, суду не надано доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовано заяву. Також, явка позивача не визнавалась обов`язковою, позивач не позбавлений права залучити іншого представника або бути присутнім особисто, тому суд не бачить перешкод для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

30 липня 2020 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2901117 інспектора Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції батальйону №1 роти №4 лейтенанта поліції Ковальова І.О. притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до постанови, 30 червня 2020 року о 17-08 годин, позивач керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_1 на 681 км автошляху Н-08, в межах с.Республіка Нікольського району Донецької області, з порушенням обмеження швидкості в населеному пункті на 49 км/год, а саме рухався зі швидкістю 99 км/год. при дозволеній не більш 50 км/год., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України, а також не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційних документів на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів або відповідних документів (посвідчень), що звільняють водіїв від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п.2.4.а Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим був підданий адміністративній відповідальності.

В постанові зазначено, що до неї додається фото та відео в архіві DMT-1 AH0 1138, DMT-1 01067, TruCAM LTI 20/20 серії № ТС000788 (п.5,7 постанови).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, на вимогу інспектора поліції, не пред`явлено реєстраційного документа на транспортний засіб, полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що тягне за собою відповідальність передбачену ч.1 ст.126 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР ).

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За підпунктом «б», «д» пункту 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

За п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР України, на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 21.2 та п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Згідно з пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про національну поліцію» , поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, положеннями статті 53 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України встановлено безпосередній обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі 465/6677/16-а, від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17, від 13.03.2020 у справі №161/11159/16-а.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відеозаписи, подані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, можуть вважатися належним доказами у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а саме п.5, 7 постанови, де зазначено посилання на фото та відео в архіві TruCAM LTI 20/20 серії №ТС000788 та бодікамери DMT-1 AH0 1138, DMT-1 01067, що спростовує доводи апелянта на відсутність в постанові посилання на пристрій яким здійснювалась фіксація правопорушення.

З відеозаписів, вбачається що позивач, був зупинений працівниками поліції на 681 км автошляху Н-08 (в межах населеного пункту с.Республіка Нікольського району Донецької області) за порушення Правил дорожнього руху (відеофайл №). Під час спілкування з працівниками поліції, на вимогу останніх для встановлення особи водія та права керування транспортним засобом, позивач пред`явив посвідчення водія (відеофайл №).

В подальшому, на вимогу працівників поліції щодо перевірки обов`язкових документів, позивач відмовився повторно надати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (відеофайли №, №, №), мотивуючи свою відмову відсутністю підстав зупинення автомобіля під його керуванням за перевищення швидкості.

Відеозаписи свідчать, що інспекторами поліції роз`яснено позивачу його права та обов`язки.

Згідно ч.2 статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що наданими відеозаписами зафіксовано факт порушення позивачем вимог п.2.4. «а» ПДР України, будь-яких протиріч при дослідженні цих доказів щодо наявності в діях позивача адміністративного правопорушення, не має.

Щодо посилання апелянта на наявність в оскаржуваній постанові посилання на два правопорушення які передбачені ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, але притягнення позивача до відповідальності відбулось лише за ч.1 ст. 126 КУпАП, суд зазначає, що у даному випадку судом досліджується наявність події адміністративного правопорушення та вини особи у вчиненні передбаченої ч.1 ст. 126 КУпАП.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення ним правил дорожнього руху, ознаки якого підпадають під дію ч.1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що відповідачем доведено скоєння позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17 листопада 2020 р. у справі № 222/1024/20 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17 листопада 2020 р. у справі № 222/1024/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 11 лютого 2021 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

Г.М. Міронова