Справа № 160/10748/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, в якому позивач просить
2. На виконання рішення суду про поновлення на військовій службі у зв`язку з відсутністю можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням ПРИЗНАЧИТИ полковника ОСОБА_1 ЗАСТУПНИКОМ НАЧАЛЬНИКА КАФЕДРИ З МАТЕРІАЛЬНО- ТЕХНІЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ - НАЧАЛЬНИКОМ ГРУПИ МАТЕРІАЛЬНО- ТЕХНІЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ КАФЕДРИ ВІЙСЬКОВОЇ ПІДГОТОВКИ СПЕЦІАЛІСТІВ ДЕРЖАВНОЇ СПЕЦІАЛЬНОЇ СЛУЖБИ ТРАНСПОРТУ ДНІПРОВСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ ІМЕНІ АКАДЕМІКА В. ЛАЗАРЯНА, ВОС - 7001002, ВИПЛАТИТИ йому середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2019 року по 09.12.2019 року у розмірі 191 942,80 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.»
Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року у справі №160/5257/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року з 06.05.2019 року позивача поновлено на військовій службі на посаді заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, яку останній обіймав до моменту незаконного звільнення. 11.08.2020 року позивачу було вручено засвідчену копію витягу із наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 30.07.2020 року № 48 щодо його поновлення на військовій службі на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року. Ознайомившись зі змістом витягу із наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 30.07.2020 року № 48, позивач вважає що пункт 2 § 2 цього наказу не відповідає резолютивній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року у справі № 160/5257/19 в частині його поновлення на попередній посаді, а також вимогам абзацу 2 частини 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацу 10 підпункту 2 пункту 75 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту, затвердженого Указом Президента України від 03.02.2009 року № 60/2009, а відтак, порушує його права та не може вважатися правомірним. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд зобов`язати Адміністрацію Держаної спеціальної служби транспорту внести зміни до пункту 2 § 2 наказу Голови Адміністрації Держаної спеціальної служби транспорту від 30.07.2020 року № 48.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
10.12.2020 року шляхом електронного зв`язку та 15.12.2020 року шляхом поштового від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано позивачем в повному обсягу, підстави для задоволення позову відсутні.
18.12.2020 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погоджується з аргументами відповідача, викладеними у відзиві.
Ухвалою суду від 24.12.2020 року суд призначив подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Підготовче засідання у справі призначив на 18.01.2021 року об 13:30 год.
18.01.2021 року від позивача надійшло клопотання про зміну назви ДНІПРОПЕТРОВСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ ІМЕНІ АКАДЕМІКА В. ЛАЗАРЯНА на ДНІПРОВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ ІМЕНІ АКАДЕМІКА В. ЛАЗАРЯНА.
В підготовчому засіданні оголошено перерву до 01.02.2021 року на 10 год. 00 хв.
Позивач в судове засідання 01.02.2021р. не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до п. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин та керуючись приписами ч.9 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказах. На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Частиною 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.12.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі 160/5257/19 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, яким позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано п.7 § 2 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 28 лютого 2019 року № 9, яким відповідно до підпункту 1 пункту 107 та пункту 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту, полковника ОСОБА_1 , заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна увільнено від займаної посади і зараховано з 01 березня 2019 року у розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.
Визнано протиправним та скасовано п.9 § 3 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 06 травня 2019 року № 19, яким відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено з військової служби у запас Збройних сил України полковника ОСОБА_1 , колишнього заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна.
Поновлено полковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна.
Стягнуто з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2019 року по 09.12.2019 року у розмірі 191942,80 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі на посаді заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 28 415 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
16.12.2019 року ОСОБА_1 отримав виконавчі листи щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі на посаді заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна та щодо негайного виконання рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 28 415 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року було залишено без змін.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року в адміністративній справі №160/5257/19 набрало законної сили 21.05.2020 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.12.2020 року було відкрито виконавче провадження щодо поновлення ОСОБА_1

10.01.2020 року Головою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України на виконання рішення суду про поновлення на військовій службі, в частині його негайного виконання, було прийнято наказ №2 про поновлення полковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна; виплатити йому грошове забезпечення в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 28 415 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, у зв`язку з відсутністю вказаної у рішенні суду посади зарахувати в розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту до вирішення питання його подальшого службового використання.

Наказом №3 від 17.01.2020 року Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України позивача призначено старшим офіцером організаційно-планового відділу управління матеріальних ресурсів адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.

12.02.2020 року до суду надійшла заява відповідача про відстрочення виконання судового рішення, в задоволенні якої ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року було відмовлено.

Відповідачем 24.03.2020 року та 01.04.2020 року було направлено на адресу суду заяви про роз`яснення рішення суду, в яких, враховуючи відсутність посади, на яку поновлено позивача, відповідач просив роз`яснити чи вважається рішення суду виконаним у разі поновлення полковника ОСОБА_1 на іншій вакантній рівнозначній посаді (штатно посадова категорія «підполковник») за спорідненою військово-обліковою спеціальністю (ВОС 2301002 та ВОС-7022003 відноситься до організації тилового забезпечення).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року в задоволенні заяви Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про роз`яснення судового рішення було відмовлено.

30.07.2020 року Головою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту у зв`язку з винесенням судового рішення про поновлення на посаді було прийнято наказ №48, яким скасовано пункт 7 розділу 8 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 28.02.2019 року про увільнення від займаної посади і зарахування з 01 березня 2019 року у розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту відповідно до підпункту 1 пункту 107 та пункту 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту полковника ОСОБА_1 , заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна та пункт 9 розділу 3 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 06.05.2019 року №19 про звільнення з військової служби у запас ЗСУ за підпунктом «В» пункту 2 частини 6 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника ОСОБА_1 , колишнього заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна.

Даним наказом на виконання рішення суду про поновлення на військовій службі призначено полковника ОСОБА_1 заступником начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення - начальником групи матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна; виплатити йому середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2019 року по 09.12.2019 року у розмірі 191 942, 80 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів з урахуванням раніше проведеної виплати у розмірі 28 415 грн.

Зокрема, пункт 7 розділу 9 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 17.01.2020 року №3 про призначення полковника ОСОБА_1 старшим офіцером організаційно-планового відділу управління матеріальних ресурсів Адміністрації державної спеціальної служби транспорту скасовано як нереалізований.

Відповідно припису від 30.07.2020 року, на підставі наказу №48 від 30.07.2020 року полковнику ОСОБА_1 запропоновано 30.07.2020 року вибути у розпорядження начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна для проходження військової служби, термін прибуття 11.08.2020 року.

Відповідно витягу з наказу №174 від 11.08.2020 року, що виданий відповідно наказу №48 від 30.07.2020 року, з 11.08.2020 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового кладу кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, на всі види забезпечення та вважати таким, що приступив до прийняття справ та посади.

Відповідно наказу №141 від 11.08.2020 року полковнику ОСОБА_1 наказано прийняти справи та посаду в термін з 12.08.2020 року по 28.08.2020 року.

Разом з тим, не погодившись з даним наказом, а точніше з його змістом, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Відповідно до п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі №6-435цс15.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 вбачається, що виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття затримка, як зволікання, проволока, за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Так, згідно абзацу 2 частини 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі, якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад, У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.

Відповідно до абзацу 10 підпункту 2 пункту 75 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту затвердженого Указом Президента України від 3 лютого 2009 року № 60/2009 (далі - Положення) призначення військовослужбовців на рівнозначні посади здійснюється у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Згідно пункту 208 Положення у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Виходячи з аналізу наведених норм військовослужбовець якого неможливо поновити на попередній посаді надає згоду на поновлення на рівнозначній посаді.

До 19.05.2019 року полковник ОСОБА_1 займав посаду заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, за якою відповідно до штату №13/952 кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна затвердженого Головою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту 02.10.2017 передбачено військове звання "підполковник" тарифний розряд -47,

Полковника ОСОБА_1 відповідно до наказу Голови Адміністрації Держспецтрансслужби № 48 від 30.07.2020 призначено на посаду заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення - начальника групи матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, за якою відповідно до штату №13/953 кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна затвердженого Головою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту 22.05.2019 передбачено військове звання "підполковник" тарифний розряд - 48.

Відповідно до підпункту 7 пункту 75 Положення посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад. У разі коли штатом (штатним розписом) передбачено два військові звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або більший посадовий оклад.

Таким чином полковника ОСОБА_1 поновлено на вищій посаді з вищим тарифним розрядом, що не передбачає його згоду та жодних застережень щодо призначення на вищу посаду.

Щодо вимоги про внесення зміни в наказ щодо виплати середнього заробітку, то згідно до матеріалів справи, позивачу вже нараховано та виплачена всю суму середнього заробітку під час вимушеного прогулу, що визначена судовим рішенням.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області на підставі п.п. 1 п.34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, або боржників затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, в порядку безспірного списання коштів, відповідно до повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним орденом №664 від 06.10.2020, на користь ОСОБА_1 у сумі 103 095,56 грн., 07 жовтня 2020 року проведено кінцеве примусове списання коштів з рахунків Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, загальна сума безспірного списаних коштів на користь останнього становить 191 942,80 грн.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що спірний наказ, як акт індивідуальної дії вичерпав свою дію фактом свого виконання, підстав для внесення змін до нього не вбачається, оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року в адміністративній справі №160/5257/19 виконано в повному обсягу в порядку та у спосіб визначеному законом.

Факт належного виконання судового рішення також підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №60941278, яка позивачем не оскаржувалась.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач, звертаючись із цим позовом, фактично не погоджується з порядком виконання відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду року у справі 160/5257/19 та просить суд внести зміни до наказу, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді на виконання вищезазначеного рішення, тобто позивач фактично намагається в такий спосіб зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту виконати це судове рішення.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення; визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця.

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку, визначеному ст. ст. 382, 383 КАС України (із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Подібна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18), від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а (№ 11-1193апп18) та Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 520/11829/17, у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №295/13613/16-а.

За наведених обставин, суд не вбачає правових підстав для внесення змін до пункту 2 § 2 наказу Голови Адміністрації Держаної спеціальної служби транспорту від 30.07.2020 року № 48.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

В свою чергу, відповідач належним чином обґрунтував відсутність правових підстав для внесення зміни до пункту 2 § 2 наказу Голови Адміністрації Держаної спеціальної служби транспорту від 30.07.2020 року № 48.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 50, фактична адреса: 02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 5) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.02.2021 року.

Суддя О.М. Неклеса