Справа № 320/7609/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2021-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року № 320/7609/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України, третя особа - Державна прикордонна служба України, про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», за участю третьої особи Державної прикордонної служби України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 24 липня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.02.2020 року він прибув на територію України для працевлаштування. З метою дотримання правил та строків перебування на території України, повинен був вчасно повернутись до дому та з цією метою придбав на 19.03.2020 року авіаквиток до Баку. Проте, із введенням по всій території України карантину та закриттям авіапростору, всі авіарейси були скасовані. Лише 09.07.2020 року позивач зміг вилетіти додому. Перебуваючи на території України, позивач став співвласником ТОВ «Достлук», отримав реєстраційний номер платника податків в Україні, має зареєстроване місцепроживання та отримав «Зобов`язання роботодавця».

З метою почати працювати, позивач 24.07.2020 прибув на територію України в аеропорт «Бориспіль». Проте, відповідачем не допущено його на територію України та прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну з підстав недотримання правил та строку перебування на території України. На думку позивача зазначені дії відповідача є протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси, у зв`язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 29.09.2020 року.

Відповідач подав суду письмовий відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що ним правомірно відмовлено позивачу в перетинанні державного кордону України, оскільки позивачем порушені строки перебування в Україні (замість 90 днів 134). Посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 18 березня 2020 року № 259 «Про деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину» вважає помилковим, оскільки вимоги даної постанови стосуються лише притягнення іноземців до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з неявкою позивача та його представника, розгляд справи відкладався на 03.11.2020 та на 01.12.2020 року. 01.12.2020 року розгляд справи відклався на 13.01.2021 у зв`язку із клопотанням відповідача.

В судове засідання, що призначено на 13.01.2021 представник позивача не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, без нього та без участі позивача.

Частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем заявлено клопотання про письмове провадження, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Республіки Азербайджан, що підтверджується копією паспорта для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , який дійсний до 13 вересня 2021р.

27 лютого 2020р. позивач, з метою працевлаштування, прибув на територію України, через міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького». З метою дотримання вимог міграційного законодавства України, позивачем 28 лютого 2020р. було придбано квиток на літак на рейс №LY86P8, до Баку на 19 березня 2020р.

05 березня 2020 Личаківською ДПІ ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_1 було видано картку платника податку за № .

Крім того, Львівським обласним центром зайнятості ОСОБА_1 було надано дозвіл серії АА за №043387 від 16 березня 2020р. на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, зі змісту якого вбачається, що роботодавцем виступило ТОВ «Достлук».

У зв`язку із запровадженням карантину на території України, на підставі Постанови КМУ від 11 березня 2020р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19», рейс «Львів-Баку» на 19 березня 2020р. було скасовано, а тому, позивач покинув територію України через міжнародний аеропорт «Бориспіль», лише 09 липня 2020р., що підтверджується відповідним штампом у паспорті, та не оспорюється сторонами.

24 липня 2020р. ОСОБА_1 прибув на територію України літаком «Мінськ-Київ», однак під час проходження паспортного контролю, заступником начальника відділу начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-1», Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» старшим лейтенантом ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову в перетинанні кордону України іноземцю або особі без громадянства.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою його прийняття стало те, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 не дотримався правил та строку перебування на території України, у зв`язку з чим на підставі п.3 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», останньому було відмовлено у перетинанні кордону.

Не погоджуючись з прийнятим відносно позивача рішенням, останнім через свого представника було подано до суду позов з вимогою про визнання цього рішення протиправним та його скасування.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011р. за №3773, який також встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно положень ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

У відповідності до ст. 29 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, частина 4 вищевказаної статті визначає, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Згідно із вимогами п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, який затверджено постановою КМУ від 15 лютого 2012р. за №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш, як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав із безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу» на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Стаття 19 вищевказаного Закону визначає ряд завдань, які покладаються на Державну прикордонну службу, серед яких зокрема: здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення фіксації біометричних даних іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду; запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил; (п.п.6,8 ст.19).

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначено Законом України «Про прикордонний контроль» від 05 листопада 2009р. за №1710.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Так, частиною 3 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що прикордонний контроль здійснюється, зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Згідно із ч.5 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються, зокрема, у пунктах пропуску через державний кордон.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (ч.1 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль»).

У відповідності до ч.2. ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль» у ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Згідно п.п.2.5.6 п.2.5 Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби від 05 червня 2012р. за №407 (далі - Інструкція), під час проведення стандартної перевірки документів прикордонний наряд «Перевірка документів» повинен здійснити пошук необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України.

Підпунктом 2.8.1 пункту 2.8 Інструкції визначено, що під час здійснення стандартної перевірки документів іноземців та осіб без громадянства потрібно додатково перевіряти під час в`їзду в Україну, зокрема виконання вимог щодо дотримання встановлених законодавством правил і строків перебування на території України (підраховується автоматизовано відповідно до Положення про базу даних "Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні", затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби від 27 травня 2008р. за №444, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 2008 року за № 549/15240 (далі - Положення).

Таким чином, з вищезазначених норм права випливає, що законодавцем покладено на відповідного суб`єкта владних повноважень безпосередній обов`язок щодо здійснення пошуку необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України, у тому числі виконання іноземцями та особами без громадянства вимог щодо дотримання встановлених законодавством правил і строків перебування на території України.

Судом встановлено, що під час проходження паспортного контролю авіарейсу №843, сполученням «Мінськ-Київ», у пункті пропуску для повітряного сполучення «Бориспіль», позивачем ОСОБА_1 , було надано закордонний паспорт громадянина Азербайджану серії НОМЕР_1 . Відносно вказаного громадянина відбулось спрацювання бази даних «PTR-90 (134дні): непропуск», у зв`язку з чим відносно гр. ОСОБА_1 було проведено процедуру здійснення контролю другої лінії.

Згідно п.8 Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду», затвердженої Наказом МВС України за №392 від 14.05.2018 контроль другої лінії щодо іноземців проводиться у тому числі шляхом: перевірки дотримання іноземцями встановлених законодавством правил і строків перебування в Україні відповідно до вимог, визначених п.3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2015 року № 884, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 серпня 2015 року за № 944/27389.

Згідно ч.5 ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону.

З огляду на матеріали справи суд встановив, що громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . під час проведення процедури здійснення контролю другої лінії було забезпечено участь перекладача російської мови, що повністю відповідає вимогам вищенаведених норм законодавства України.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника позивача щодо порушення працівниками прикордонної служби вимог законодавства в частині не забезпечення гр. ОСОБА_1 під час процедури здійснення контролю другої лінії перекладачем саме з азербайджанської мови, оскільки факт не достатнього володіння мовою, на якій здійснювалась перевірка, в силу ст. 77 КАС України повинна довести саме сторона, яка посилається на ці обставини, що вчинено не було.

Крім того, як вказує сам представник позивача у своєму позові, ОСОБА_1 була забезпечена можливість поспілкуватись телефоном зі своїм адвокатом, та відповідно отримати правову допомогу.

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» передбачено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті Закону визначено, що іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до п. 4 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби від 27 травня 2008р. за №444, яким затверджено Положення про базу даних «Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні» уповноваженим посадовим особам органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України в разі виявлення іноземців та осіб без громадянства за базою даних "Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні" під час здійснення прикордонного контролю, забезпечити: при виїзді з України - прийняття рішень щодо притягнення таких осіб до адміністративної відповідальності в установленому законодавством порядку; при в`їзді в Україну - прийняття рішень щодо непропуску таких осіб через державний кордон зі складанням постанови про відмову в пропуску через державний кордон.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч.2 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Судом встановлено, що громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено в перетині державного кордону України, у зв`язку з тим, що останнім не було дотримано правил та строку перебування на території України.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених норм законодавства України та встановлених судом обставин по справі, суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно та обґрунтовано прийняв рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», оскільки останнім не було дотримано вимог законодавства щодо строку перебування на території України, про що зазначено у рішенні.

Посилання представника позивача на постанову КМУ від 18 березня 2020 року за № 259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину», якою визначено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України, у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину, як на підставу для задоволення його позовних вимог, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Згідно п.4 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» встановлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

Також, КМУ було прийнято постанову за №259 від 18 березня 2020р. «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період встановлення на всій території України карантину», якою встановлено що: тимчасово, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни, до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, якщо такі порушення настали в період або внаслідок установлення карантину, не застосовуються заходи адміністративного впливу; іноземці та особи без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звертаються в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

Так, дійсно, на час запровадження на території України карантину громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 правомірно перебував на території України, та не зміг покинути її 19 березня 2020р., у зв`язку зі скасування авіарейсів, та закриттям авіасполучення. Крім того, дія вказаного Закону та Постанови дала змогу ОСОБА_1 , полишити територію України 09 липня 2020р., без притягнення до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства, оскільки на час виїзду з України, останній вже порушив термін законного перебування на території України.

Однак, у даному випадку, суд вважає слушними саме доводи відповідача щодо того, що вимоги Постанови КМУ за №259 від 18 березня 2020р. стосуються лише обставин притягнення до адміністративної відповідальності іноземців та осіб без громадянства за порушення ними встановлених строків перебування в Україні та не змінюють порядку обчислення дозволеного строку перебування іноземців в Україні, який здійснюється посадовою особою Державної прикордонної служби України безпосередньо у пункті пропуску через державний кордон України під час в`їзду іноземців у відповідності з вимогами постанови КМУ від 15 лютого 2012 р. «Про затвердження Порядку строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України».

Крім того, рішення посадових осіб прикордонної служби про відмову у перетині кордону України не є заходом адміністративного впливу, а тому жодних заборон, щодо прийняття таких рішень відносно осіб, які порушили міграційне законодавства на даний час не має.

У той же час, відповідно до вимог діючого законодавства позивач мав можливість звернутись до компетентного органу щодо продовження строку перебування на території України, однак вказаним правом не скористався, та жодних доказів щодо відмови у наданні такого дозволу суду надано не було.

Факт наявності у позивача дозвільних документів на працевлаштування в Україні, та наявності у нього статусу співвласника товариства, яке здійснює свою господарську діяльність на території України, не спростовує правомірність прийняття відносно гр. ОСОБА_1 оскаржуваного рішення посадовими особами прикордонної служби.

Посилання представника позивача на лист начальника Львівського прикордонного загону від 10 липня 2020р. за №21/А-952, як на підставу для задоволення позовних вимог, суд також вважає не спроможними, оскільки вказаний лист є лише думкою окремої посадової особи, а не офіційною позицією Державної прикордонної служби України з цього питання.

Крім того, суд також враховує, що оскаржуване рішення вже реалізоване та навіть за умови визнання його судом протиправним не відновить прав позивача.

Задоволенню ж в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування рішення відповідача про відмову у перетинанні державного кордону від 24 липня 2020 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Руд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, позаяк реалізація владної управлінської функції відповідачем у спірних правовідносинах була здійснена з додержанням вимог ч.2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, то позов належить залишити без задоволення.

Враховуючи зміст положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позоних вимог ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.