Справа № 500/3317/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

Справа № 500/3317/20

04 лютого 2021 р.м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гулкевич С.Б.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання незаконним дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, у якій позивач просить:

- визнати незаконним не прийняття рішення п`ятдесят четвертою сесією сьомого скликання Тернопільської міської ради від 21 серпня 2020 року "Про надання дозволу на поновлення договору оренди землі за адресою АДРЕСА_1 інваліду війни в Афганістані ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Тернопільську міську раду надати дозвіл на поновлення договору оренди землі за адресою АДРЕСА_1 інваліду війни в Афганістані ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся з заявою до Тернопільської міської ради через Центр надання адміністративних послуг про надання йому дозволу на поновлення договору оренди земельної ділянки площею 0,0144 га для обслуговування будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що станом на 28 вересня 2020 року, позивач отримав відповідь виконавчого комітету Тернопільської міської ради про неприйняття рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на поновлення договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що у відповідності до частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або, зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Також статтею 764 Цивільного кодексу України визначено наслідки продовження користування майном після закінчення договору найму та регламентує, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається . поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

З урахуванням вказаних норм, позивач стверджує, що згідно пункту 8 Договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 і Тернопільською міською радою 22 липня 2015 року, він має переважне право поновлення договору на новий строк. Строк дії договору завершувався станом на 30 червня 2020 року, однак до 30 липня позивачем жодного повідомлення про припинення договору з сторони наймодавця не отримано.

Наголошує, що не надходила і заява від наймодавця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а позивач і надалі продовжує користуватися земельною ділянкою, за актом прийому - передачі земельної ділянки в оренду для обслуговування власного приміщення.

Також вказує, що підстав у відповідності до статей 141, 142, 143, 144 Земельного кодексу України щодо порушень, які могли б слугувати причиною непоновлення договору оренди земельної ділянки - на сьогодні не існує, з огляду нащо позивач вважає незаконним неприйняття рішення Тернопільською міською радою рішення про надання дозволу на поновлення договору оренди землі за адресою: АДРЕСА_1 та просить суд зобов`язати Тернопільську міську раду надати дозвіл на поновлення договору оренди зазначеної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

12.11.2020 року через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив Тернопільської міської ради у якому відповідач, окрім іншого, зазначає, що позивач у позовній заяві порушує питання стосовно поновлення договору оренди земельної ділянки, однак у договірних відносинах відповідач не виступає як суб`єкт владних повноважень, тому такий спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на що просить закрити провадження у справі (арк. справи 68-72).

20.11.2020 року через відділ документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив позивача зі змісту якої слідує, що позивач вважає, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на затягування розгляду справи, однак предметом його позову являються вимоги, які стосуються рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що просить задовольнити їх в повному обсязі (арк. справи 76).

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , є власником нежитлової будівлі, магазину непродовольчих товарів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 63,8 кв. м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.09.2012 (арк. справи 16).

22 липня 2015 року, між ОСОБА_1 (орендарем) та Тернопільською міською радою (орендодавцем) укладено Договір оренди землі, відповідно до умов якого вказано, що орендар приймає в платне строкове користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, в тому числі землі, які використовуються в комерційних цілях за кадастровим номером :05:002:0069, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 17-20).

Факт передачі земельної ділянки позивачу підтверджено Актом прийому-передачі земельної ділянки від 16.07.2015 року (арк. справи 27).

Тернопільська міська рада, листом №1285/08 (арк. справи 41) з долученим витягом із протоколу сесії міської ради (арк. справи 40), повідомила позивача про розгляд питання стосовно поновлення договору оренди землі за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зі змісту яких слідує, що таке рішення відповідачем не прийнято.

Таким чином, ОСОБА_1 , посилаючись на своє переважне право поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк та в силу правових гарантій орендаря, встановлених статтями 284 Господарського кодексу України та 764 Цивільного кодексу України, просить суд зобов`язати Тернопільську міську раду надати дозвіл на поновлення договору оренди землі за адресою АДРЕСА_1 .

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність.

За визначенням частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, а згідно з частиною 8 цієї ж статті під орендодавцями земельних ділянок розуміються їх власники або уповноважені ними особи.

У силу норми частини 2 статті 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Положеннями статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1 ст.124); передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч.2 ст.124); передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч.3 ст.124); передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди (ч.4 ст.124).

З огляду на зазначене, суд доходить до переконання про те, що на усіх етапах прийняття рішення з приводу надання земельної ділянки в оренду, Тернопільська міська рада діє саме у правовому режимі власника земельної ділянки (від імені територіальної громади).

Виключення складає лише випадок потреби у задоволенні загальних суспільних інтересів, але у спірних правовідносинах ознак наявності публічного інтересу з боку заявника судом не знайдено.

Отже, особа, котра прагне до досягнення мети укладення/розірвання договору оренди земельної ділянки не є учасником публічних правовідносин навіть незважаючи на ту обставину, що іншим учасником цих відносин є орган місцевого самоврядування.

Цей інтерес не підлягає захисту у порядку адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 19.06.2019р. по справі №814/1754/16 (провадження №11-947апп18) прямо указано на необхідність з`ясування у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно з правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. по справі №826/5806/17 (провадження №11-290апп19) зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

У силу правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року по справі №344/10480/16-а (провадження № 11-140апп19) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За таких обставин суд доходить до переконання про те, що ініційований позивачем ОСОБА_1 , спір стосується неправомірності діянь відповідача Тернопільської міської ради, не як суб`єкта владних повноважень, а як орендодавця (власника) згідно раніше укладеного договору оренди землі з позивачем, та стосується наявності чи відсутності переважного права позивача на поновлення договору оренди землі, тобто подальшого права позивача на користування земельною ділянкою на якій розміщено належний йому на праві власності об`єкт нерухомості.

Разом з цим відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В постанові від 11 жовтня 2016 року у справі № 816/4340/14 колегія суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Таку ж правову позицію у подальшому було висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 06.06.2018 у справі № 826/631/15, від 20.09.2018 у справі № 816/389/15-а.

Отже, в даному конкретному випадку, спір склався між фізичною особою та органом місцевого самоврядування з приводу вирішення питання щодо набуття права користування земельною ділянкою, що не може трактуватись як публічно-правовий спір, оскільки за своєю суттю є спором про похідні права від права власності, а саме щодо набуття права на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Суд звертає увагу на те, що порушення правил предметної підсудності є підставою для висновку про розгляд справи неповноважним складом суду, що у відповідності до пункту 1 частини третьої статті 317 КАС України обумовлює скасування судового рішення судом апеляційної інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства

За приписами пункту 2 частини другої статті 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 243 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання незаконним не прийняття рішення п`ятдесят четвертою сесією сьомого скликання Тернопільської міської ради від 21 серпня 2020 року "Про надання дозволу на поновлення договору оренди землі за адресою АДРЕСА_1 інваліду війни і Афганістані ОСОБА_1 та зобов`язання Тернопільську міську раду надати дозвіл на поновлення договору оренди землі за адресою АДРЕСА_1 інваліду війни і Афганістані ОСОБА_1 , - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що даний спір підсудний місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства, а також вказати на те, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 08 лютого 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: - Тернопільська міська рада (місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м.Тернопіль, Тернопільська область, 46001, );

Головуючий суддя Мірінович У.А.