Справа № 380/4639/20
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4639/20 пров. № А/857/12494/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Запотічного І.І., Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року, ухвалене суддею Кедик М.В. у м. Львові о 16:11, повний текст якого складений 25 вересня 2020 року, у справі №380/4639/20 за адміністративним позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроконтакт Україна" про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2020 року позивач Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроконтакт Україна", у якому просив стягнути заборгованість в сумі 4053021,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 29 осіб, встановленого ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а тому відповідач відповідно до ст.20 цього закону повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції за звітний 2019 рік до 15.04.2020 в розмірі 4026447,00 грн. У зв`язку із порушенням термінів сплати адміністративно-господарських санкцій розмір нарахованої відповідачу пені станом на 07.05.2020 (на 22 дні) становить 26574,46 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем здійснено всі заходи для працевлаштування інвалідів, зокрема повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, подання позивачу звітності про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, розміщення інформації про можливість працевлаштування осіб з інвалідністю на власному сайті та на сервісі work.ua, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, предтавників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про зайнятість населення» особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", належать до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначені Законом України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Відповідно до частини першої статті 17 вказаного Закону з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

За змістом статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" № 875-ХII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Статтею 8 Закону № 875-ХII встановлено, що державне управління з питань забезпечення прав осіб з інвалідністю та їх соціальної захищеності здійснюється в межах повноважень центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Тобто, законом на підприємство покладено обов`язок створити (пристосувати), атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомити про це органи, перелічені в ст. 8 Закону, а ті, в свою чергу, зобов`язані направити підприємству на працевлаштування осіб з інвалідністю.

Частиною першою статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

При цьому порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій згідно ч.2 цієї статті тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Отже, законом передбачена відповідальність підприємств, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в ч. 1 ст. 20 Закону №875-ХII, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч.1 ст. 19 цього Закону (ч. 4 ст.20 Закону № 875-ХII).

Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Електроконтакт Україна" є юридичною особою, яке здійснює господарську діяльність та використовує найману працю.

Згідно поданого ТзОВ "Електроконтакт Україна" звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік форми №10-ПІ середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становить 2402 осіб, до їх числа входять особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 67 осіб (а.с.4).

Згідно з п. 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості штатних працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за N1442/11722, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді.

Кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875-ХІІ, становить 96 осіб.

Середньорічна заробітна плата штатного працівника позивача у 2019 році становила 138843,00 грн.

За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування ТзОВ "Електроконтакт Україна" нараховано 4026447 грн адміністративно - господарських санкцій.

Оскільки ТзОВ "Електроконтакт Україна" самостійно в строк до 15 квітня 2020 року не сплачено адміністративно-господарські санкції, що на момент звернення до суду з адміністративним позовом спричинило порушення термінів їх сплати на 22 дні (за період з 16.04.2020 по 07.05.2020), роботодавцю нараховано пеню за несвоєчасну сплату таких санкцій в сумі 26574,46 грн відповідно ч. 2 ст. 20 Закону 875-ХII, Порядку нарахування пені та її сплати, розрахунку одноденного розміру пені з врахуванням ставки Національного банку України.

В межах спірних правовідносин при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Так, відповідно до ч.1 ст.18 Закону №875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною третьою статті 18 Закону України № 875-ХII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 18-1 Закону N 875-XII особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітний. В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу норм Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» слідує, що обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю покладено як на суб`єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Обов`язок суб`єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для їх працевлаштування. В той же час, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» N5067-VI від 05.07.2012 роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання інформації про наявність вакансій врегульований наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання».

Вказаним Порядком встановлена єдина форма призначена для інформування центру зайнятості та населення про наявність вільних робочих місць, в тому числі призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, та порядок її подання.

Таким чином, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників осіб з інвалідністю.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2018 року (справа №п/811/693/17), на які також обґрунтовано послався в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Із наданих відповідачем на розгляд суду доказів слідує, що зазначені вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відповідачем дотримано. Роботодавець вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт непрацевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян не може мати наслідком накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, підставою для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

Суд встановив, що на виконання вимог статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні відповідач у 2019 році вжив наступних заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю:

- надав Державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, що підтверджується копіями звітів форми № 3-ПН;

- подав до Фонду соціального захисту інвалідів звітність про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, що підтверджується копією Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма № 10-ПІ), поданого до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів;

- здійснив розміщення інформації про можливість працевлаштування осіб з інвалідністю на власному сайті eku.com.ua та на сервісі work.ua.

Даний факт підтверджується також і наявними в матеріалах справи листами Золочівської районної філії Львівського обласного центру зайнятості, Перемишлянської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від Бродівської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 02.07.2020 № 05-484/20.

Зі змісту листа Золочівської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 03.07.2020 № 05-835/20 судом встановлено, що у січні 2019 року ТзОВ "Електроконтакт Україна" було подано звітність за формою 3-ПН, у якій заявлено про наявність 20 вакансій «монтер кабельного виробництва» для осіб з інвалідністю, які щомісячно підтверджувались уточнювальними звітами за формою 3-ПН. Впродовж 2019 року було видано 69 скерувань на заявлені вакансії, працевлаштовано 3 особи з інвалідністю, 66 осіб відмовились від запропонованої роботи.

Згідно листа Золочівської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 10.08.2020 № 05-1217/20 основною причиною відмов осіб з інвалідністю від працевлаштуванні на ТзОВ "Електроконтакт Україна" вказано стан здоров`я скерованих осіб. Відмов у працевлаштуванні особам з інвалідністю з ініціативи роботодавця не було.

Листом Перемишлянської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 01.07.2020 № 04-513/20 підтверджено надання товариством інформації про наявність 10 вакасій для працевлаштування осіб з інвалідністю на посаду монтерів кабельного виробництва та її підтвердження її актуальності роботодавцем 21.01.2019, 21.02.2019, 21.03.2019, 19.04.2019, 21.05.2019, 21.06.2019, 22.07.2019, 21.08.2019, 20.09.2019, 21.10.2019, 21.11.2019.

Перемишлянською районною філією Львівського обласного центру зайнятості відповідно до отриманої від позивача звітності заропоновано 51 особі з інвалідністю посаду «монтер кабельного виробництва». Причиною відмов слугував стан здоров`я скерованих осіб без відвідування підприємств, що підтведжується листом №02-679/20 від 08.08.2020. У вказаному листі міститься також інформація про відсутність упродовж 2019 року випадків відмови у працевлаштуванні особам з інвалідністю за рішенням (з ініціативи) роботодавця.

Згідно інформації, наданої листом Бродівської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 02.07.2020 № 05-484/20 підтверджуються доводи позивача про подання протягом 2019 року звітності про попит на робочу силу (вакансії) в частині працевлаштування осіб з інвалідністю.

Лист Бродівської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 07.08.2020 № 05-674/20 містить інформацію про працевлаштування цією філією двох осіб з інвалідність на заявлені позивачем вакансії. У зв`язку із медичними протипоказаннями осіб з інвалідністю, які отримували послуги у 2019 році у центрі зайнятості, на працевлаштування на актуальні в позивача вакансії інші скерування не проводились. Одночасно повідомлено про відсутність відмов у працевлаштуванні протягом 2019 року з ініціативи роботодавця.

Також згаданими центрами зайнятості вказано на проведення за участі позивача ряду заходів, спрямованих на працевлаштування осіб з інвалідністю, серед яких організація презентації, інформаційних семінарів, ярмарків та міні-ярмарків вакансій.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні докази безпідставної відмови особам з інвалідністю, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування.

Щодо дотримання працедавцем строків подання звітності Форми №3-ПН колегія суддів зазначає, що вказане питання врегульоване з прийняттям Порядку подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 5 розділу І цього Порядку форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Цей Порядок набрав чинності 12 липня 2013 року, а тому з цієї дати встановлено обов`язок підприємств подавати форму 3-ПН не пізніше трьох (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) робочих днів з дати відкриття вакансії.

Тобто, на час спірних правовідносин законодавство не встановлювало обов`язку підприємств подавати форму 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю.

У 2019 році, за який до відповідача застосовано санкції, існував обов`язок підприємств подавати форму 3-ПН не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії.

Підтвердження актуальності вакансій роботодавцем законодавством на час спірних правовідносин не передбачено.

Відтак, подання роботодавцем протягом звітного року звітності форми №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії вказує на виконання обов`язку щодо звітування своєчасно та в повному обсязі.

Слід зауважити, що відповідачем для працевлаштування осіб з інвалідністю створено 50 робочих мість. Оскільки частина робочий місць для працевлаштування осіб з інвалідністю залишались вакантними протягом тривалого часу, роботодавцем періодично протягом 2019 року подавались звіти форми №3-ПН.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем вчинено всі передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування осіб з інвалідністю, однак робочі місця протягом 2019 року залишились вакантними з незалежних від роботодавця причин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю, працевлаштування яких здійснюється органами державної влади, місцевого самоврядування та громадськими організаціями інвалідів за умови наявності вакантних робочих місць, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №380/4639/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 25.01.2021 по 05.02.2021 у відпустці постанова складена в повному обсязі 08.02.2021.