Справа № 200/84/21-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 р. Справа№200/84/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому порядку адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_1 , в особі свого представника, адвоката Ракова Артема Валентиновича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу у розмірі 28 814,76 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача нараховану суму пенсії у розмірі 28 814,76 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є пенсіонером, проживає у м. Торецьку, перебуває на обліку у Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецькій області та отримує пенсію за віком з квітня 2017 року.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року по справі № 200/2352/19-а протоколом № 23 від 10 липня 2019 року позивачу нарахована пенсія за період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року в загальному розмірі 28 814,76 грн, яка станом на час звернення до суду не сплачена.

Як зазначив відповідач, вказана сума буде виплачена після отримання відповідного фінансування.

На переконання позивача не виплата йому пенсії є порушенням гарантованого Конституцією України права громадянина на соціальний захист, яке включає, зокрема, і право на матеріальне забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія повинна бути виплачена за минулий час без обмежень будь-яким строком, у зв`язку з чим, вважає такі дії відповідача неправомірними (а.с. 1-2).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 15-16).

У наданому суду відзиві на позов відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, зазначає, що виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам регулюється Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщеним осіб". Виплата проводиться з бюджету Пенсійного фонду України.

Вказує, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року № 200/2352/19-а управлінням було прийнято рішення № 23 від 10 липня 2019 року, яким позивачу нарахована пенсія з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року.

З 1 серпня 2018 року пенсія позивачу виплачується щомісяця на рахунок, відкритий АТ «Ощадбанк».

Заборгованість з пенсії, яка складає у сумі 28 814,76 грн, позивачу не виплачена у зв`язку із відсутністю відповідного фінансування.

Також відповідачем зауважено, що управлінням неодноразово направлялись звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо потреби на фінансування по пенсійним справам, по яким винесено судове рішення, проте до наступного часу фінансування не отримано, у зв`язку із чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі (а.с. 19-25).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, з 28 серпня 2015 року по 27 лютого 2016 року позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; з 26 жовтня 2016 року позивач знятий з реєстрації місця проживання та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ; є пенсіонером та має право на отримання пенсії за віком; перебуває на обліку в Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Відповідач, Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22, у спірних правовідносинах здійснює публічно-владні управлінські функції, є належним відповідачем у справі.

Як встановлено судом Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2018 року по справі № 200/2352/19-а визнана протиправною бездіяльність Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 у період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року та зобов`язано зазначене управління сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість за період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року (а.с. 30-33).

Не отримавши від відповідача заборгованості за період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року позивач звернувся до управління із відповідним запитом, у відповідь на який Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду листом від 13 жовтня 2020 року (вих. № 0582-02-8/5428) повідомило, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду протоколом № 23 від 10 липня 2019 року позивачу нарахована пенсія за період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року у сумі 28 814,76 грн. З 1 квітня 2018 року пенсія позивачу виплачується щомісяця на його рахунок в «Ощадбанку».

В зазначеному листі також вказано, що сума пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року обліковується в управлінні Пенсійного фонду і буде виплачена після відповідного фінансування (а.с. 7).

Факт не виплати позивачу нарахованої пенсії за вказаний період підтверджується довідкою про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії, з якої вбачається, що позивачу фактично нарахована, але не виплачена пенсія: за квітень 2018 року у сумі 6 568,76 грн, за травень 2018 року у сумі 6 568,76 грн, за червень 2018 року у сумі 7 838,62 грн, за липень 2018 року у сумі 7 838,62 грн, а всього - 28 814,76 грн (а.с. 28).

Будучі не згодним із бездіяльністю відповідача щодо не виплатити йому заборгованості, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003року № 1058-IV (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV).

Відповідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія […] у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 4 п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1) нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), який набрав чинності 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Суд зазначає, що посилання відповідача як на правову підставу невиплати позивачу нарахованої за минулий період пенсії на постанову Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 є безпідставними, так як, по-перше, приписи зазначеної постанови в частині відстрочення (на майбутнє) виплати нарахованої особі пенсії звужують права внутрішньо переміщених осіб, гарантованих Конституцією України, по-друге, зазначене відстрочення стосується пенсійних виплат, які були тимчасово призупинені (зокрема, у випадку встановлення факту не проживання особи за адресою її тимчасової реєстрації (проживання)).

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, але не отримані з вини органу, що призначає пенсію, виплачуються одноразово, за минулий час без обмеження будь-яким строком із нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як встановлено судом рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року визнана протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року. Окрім цього, у цьому судовому рішенні зазначено, що позивач з 26 жовтня 2016 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_2 , а тому положення Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" на позивача не поширюються, відповідно, виплата належної позивачу пенсії має бути здійснена управлінням на загальних підставах у порядку, встановленому Законом № 1058-VI (зв.бік а.с. 31).

Станом на час розгляду даної справи заборгованість з пенсії за період: з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року у загальній сумі 28 814,76 грн позивачу не сплачена.

Згідно ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності фінансування на сплату заборгованості, оскільки відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 8 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 195 року, прийнята Радою Європи, згідно з якою користування правами та свободами, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 7 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 3 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана і Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача з приводу не сплати позивачу заборгованості з пенсії за період: з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року на загальну суму 28 814,76 грн.

Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з пенсії за спірний період у розмірі 28 814, 76 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Верховний суд України 6 жовтня 2015 року ухвалив постанову по справі № 608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право (право на отримання пенсії).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі № 21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються […] за минулий час без обмеження будь-яким строком, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).

Компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету (ст. 6 Закону № 2050-ІІІ).

Відповідно до п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Разом із цим згідно ст.ст. 3, 4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу; виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні приписи містяться і у 5 Порядку № 159, в якому зазначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, розрахунок та виплата компенсація здійснюється одночасно при виплаті заборгованості.

Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушення строків виплати їй пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах цього суду від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16; Верховним Судом у постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року по справі № 523/1127/17, висновок яких відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені вище нормативно-правові приписи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача і в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити виплату заборгованості з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору встановлена - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15 грудня 2020 року № 1082-IХ, з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб на місяць у розмірі 2 270,00 гривень.

За приписами абз. 1 ч. 3 ст. 6 вказаного закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Оскільки судом встановлено, що позивачем заявлені позовні вимоги як майнового так і немайнового характеру, позивач повинен сплатити за подання даного адміністративного позову судовий збір в розмірі: 908,00 грн за позовну вимогу майнового характеру (про стягнення коштів) та не майнового характеру (про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію) у сумі 908,00 грн, беручи до уваги, що відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю II групи (а.с. 10), тому в силу вимог ст. 139 КАС України та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» з Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області має бути стягнуто на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 816,00 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 1 квітня 2018 по 31 липня 2018 року на загальну суму 28 814,76 грн.

Стягнути з Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) заборгованість з пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року у розмірі 28 814 (двадцять вісім тисяч вісімсот чотирнадцять) грн 76 коп.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з 1 квітня 2018 року по 31 липня 2018 року відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Стягнути з Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.П. Волгіна