Справа № 160/2631/20
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року Справа № 160/2631/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області , третя особа - Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.01.2020 року № 2829-5240-0461/1 та № 2829-5240-0461 відповідно.
В обґрунтування позову у заявах по суті позивач зазначив, що договір оренди земельної ділянки, яка визначена відповідачем об`єктом справляння податку, сплив у 2016 році та він не виявив бажання скористатися першочерговим правом на його поновлення, у зв`язку з чим вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування контролюючи орган діяв не у спосіб, передбачений законодавством України.
Ухвалою суду від 11.03.2020 р. справу призначено до розгляду у загального позовного провадження та з-поміж іншого відповідачу надано термін для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач позов не визнав та заперечуючи проти його задоволення у відзиві на позовну заяву указав, що грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб визначені позивачеві унаслідок того, що він після закінчення строку дії договору оренди продовжував користуватись земельною ділянкою та не виконав умови щодо її повернення.
Ухвалою суду від 09.04.2020 року клопотання представника Дніпровської міської ради про залучення третьої особи повернуто заявнику без розгляду, а вже ухвалою суду від 02.06.2020 року залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровську міську раду та надано строк для надання пояснень.
В судове засідання позивач не з`явився, просив розглянути без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
А тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 22.08.2001 року укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,1099 га, розташованої в АДРЕСА_1 . Термін дії договору визначений до 19.07.2016 року (п.2.1 договору), сума орендної плати за користування земельної ділянки на термін дії договору складає 117276,48 грн. (п.3.1). Відповідно до пункту 9.1 договору перереєстрація і внесення змін до нього проводиться у порядку, встановленому для їх державної реєстрації. Право користування земельною ділянкою припиняється, зокрема, у разі закінчення терміну, на який було укладено договір (п.9.2.1).
Натомість відповідач, 28.01.2019 року прийняв податкові повідомлення-рішення № 2829-5240-0461/1 й № 2829-5240-0461, якими позивачу визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у загальному розмірі 576558,88 грн. із розрахунку 3% нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за кожний звітний період (2016-2020 роки), які і є предметом розгляду у вказаному спорі.
При вирішені спору суд виходить із того, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (п.1.1. ПК України). Терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами (п.5.3 ст.5 ПК України).
Підпунктами 14.1.73 та 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди;
орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).
Відповідно до пп.269.1.2 п.269.1. ст.269 ПК України платниками податку є землекористувачі.
У силу п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В силу частин 1 статей 2 і 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 N 2768-III (далі - ЗК України), суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з ст.1 Закону України "Про оренду землі" (тут і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
За змістом ЗК України та Закону України «Про оренду землі» користування землею в Україні є платним.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.
Аналізуючи наведені норми у їх сукупності, Верховний Суд у постанові від 10.12.2019 року у справі №822/3177/15 дійшов висновку про відсутність у контролюючого правових підстав для донарахування грошових зобов`язань зі сплати орендної плати з фізичних осіб за відсутності доказів поновлення між сторонами договору оренди земельної ділянки. Аналогічні обставини також і у цій справі.
Як вже встановлено судом, поновлення договору оренди землі від 22.08.2001 року укладеного між позивачем та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради після 19.07.2016 року не відбулось.
Відповідачем не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 звертався до міської ради (орендодавця) із додатковою угодою до договору оренди землі про його поновлення та/або доказів того, що була проведена державна реєстрація права оренди земельної ділянки після 19.07.2016 року. Наведене також підтверджується інформацією, що надана Дніпровської міської радою на виконання вимог ухвали суду від 02.06.2020 року
Цитуючи абзац 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» у відзиві на позовну заяву, відповідач не ураховує визначальну ознаку, що впливає на характер спірних правовідносин, як-то звернення орендаря земельної ділянки до орендодавця до закінчення строку дії договору із відповідним листом-повідомленням та проектом додаткової угоди та лише її (додаткової угоди) обов`язкове укладання покладало б на позивача обов`язок зі сплати грошових зобов`язань за оскарженими рішеннями.
При цьому, не слід ототожнювати звернення позивача із клопотаннями про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж на спірній земельній ділянці із діями, що направленні на продовження строку дії договору оренди.
Та обставин, що позивач продовжує користуватися спірною земельною ділянку не виплаває на зміст спірних правовідносин та не покладає на нього обов`язку зі сплати орендної плати за земельну ділянку за відсутності чинного договору оренди.
Посилання відповідача у цій справі на судову практику з зазначеної категорії справ, без врахування особливостей та обставин по конкретній справі, не може мати наслідком застосування тієї чи іншої правової позиції суду касаційної інстанції, оскільки суд надає оцінку конкретним обставинам справи у відповідності до законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що контролюючим органом протиправно прийнято податкові повідомлення-рішення № 2829-5240-0461/1 й № 2829-5240-0461, без з`ясування усіх обставин, що мали значення для їх прийняття, у зв`язку з чим такі рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5765,60 грн.
Керуючись ст.ст.243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.01.2020 року №2829-5240-0461/1 та від 28.01.2020 №2829-5240-0461, прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5765,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова