Справа № 120/7571/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 лютого 2021 р. Справа № 120/7571/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Державної установи виконання покарань «Вінницька установа виконання покарань № 1» (вул. Брацлавська, ю 2, м.Вінниця, 21001)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Державної установи виконання покарань «Вінницька установа виконання покарань № 1» (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незабезпечення права довічно засудженого позивача на радіофікування камери, де він відбуває покарання для прослуховування радіопередач; зобов`язання відповідача радіофікувати камеру довічно засудженого позивача, шляхом встановлення радіоприймача для прослуховування радіопередач.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 01.09.2020 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про встановлення в камерному приміщенні (№ 133), в якому він на даний час утримується, радіоприймача для прослуховування радіопередач в порядку, визначеному діючим законодавством. Вказану заяву останній просив розглянути відповідно до ЗУ «Про звернення громадян». Однак на момент звернення до суду з даним позовом позивач відповіді не отримав. Викладене, на переконання позивача, порушує його права згідно вимог п. 3 р. 10 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 09.12.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

24.12.2020 року за вх. № 45135/20 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, втім суд не приймає його до уваги при вирішенні даної справи в силу положень ч. 3 ст. 162 КАС України, якими визначено, що копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Між тим, відповідачем жодних доказів надіслання (надання) відзиву позивачеві до суду не надано. За таких обставин, суд вказує, що відзив не відповідає вимогам ст. 162 КАС України.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

01.09.2020 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив останнього встановити в камерному приміщенні (№ 133) радіоприймач для прослуховування радіопередач в порядку, визначеному діючим законодавством.

На момент звернення до суду позивача із даним позовом 04.12.2020 року відповідь надана не була.

Вважаючи, що бездіяльністю відповідача порушено його права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (ч. 3 ст. 63 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 1, 2 ст. 7 КВК України).

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (ч. 2 ст. 151 КВК України).

У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 115 КВК України особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.

Засудженим надається індивідуальне спальне місце і постільні речі. Вони забезпечуються одягом, білизною і взуттям за сезоном з урахуванням статі і кліматичних умов, а в лікувальних закладах - спеціальним одягом і взуттям.

На реалізацію положень КВК України наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, п. 3 розділі ХХ яких передбачено, що жилі приміщення, клуби, бібліотеки, кімнати для виховної роботи у відділеннях соціально-психологічної служби, ДІЗО, ПКТ (ОК), карцери, камери для засуджених до довічного позбавлення волі та арешту, палати лікарняних закладів радіофікуються. У жилих приміщеннях виправних центрів, виправних колоній мінімального, середнього, максимального рівнів безпеки, виховних колоніях, ПКТ виправних колоній (секторів) максимального рівня безпеки можуть установлюватись телевізори. Час радіотрансляції і перегляду телепередач визначається розпорядком дня установи виконання покарань.

Гучність радіопередач та телетрансляцій не має бути надмірною. За бажанням засуджені можуть відмовитись прослуховувати певні радіопередачі, тому на час їх трансляції гучномовці в певних камерах можуть вимикатися.

Радіотрансляції для засуджених здійснюються централізовано від єдиного радіотрансляційного вузла. За наявності технічних можливостей у виправних колоніях обладнуються кабельні телемережі.

Радіотрансляційні вузли та телецентри розміщуються за межами установ виконання покарань або в приміщеннях, доступ до яких засудженим заборонено.

Системний аналіз вказаних приписів свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду, зокрема, це стосується й права на належне соціально-побутове забезпечення у т.ч. й щодо радіофікування камер для засуджених до довічного позбавлення волі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, будучи довічно засудженим, звернувся із заявою до відповідача, в якій просив останнього встановити в камерному приміщенні (№ 133) радіоприймач для прослуховування радіопередач в порядку, визначеному діючим законодавством. Проте відповідач жодним чином не відреагував на заяву позивача.

З огляду на зазначене, вбачається бездіяльність відповідача щодо незабезпечення права довічно засудженого позивача на радіофікування камери, де він відбуває покарання для прослуховування радіопередач, що власне не заперечується й самим відповідачем. Тож позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача радіофікувати камеру довічно засудженого позивача, шляхом встановлення радіоприймача для прослуховування радіопередач, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незабезпечення права довічно засудженого позивача на радіофікування камери, де він відбуває покарання для прослуховування радіопередач задоволено, відповідні позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача радіофікувати камеру довічно засудженого позивача, шляхом встановлення радіоприймача для прослуховування радіопередач також підлягають задоволенню, як похідні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5 «Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» та ст. 2, 9, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи виконання покарань «Вінницька установа виконання покарань № 1» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи виконання покарань «Вінницька установа виконання покарань № 1» щодо незабезпечення права довічно засудженого ОСОБА_1 на радіофікування камери, де він відбуває покарання для прослуховування радіопередач.

Зобов`язати Державну установу виконання покарань «Вінницька установа виконання покарань № 1» радіофікувати камеру довічно засудженого ОСОБА_1 , шляхом встановлення радіоприймача для прослуховування радіопередач.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Державна установа виконання покарань «Вінницька установа виконання покарань № 1» (вул. Брацлавська, ю 2, м.Вінниця, 21001)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 10.02.2021 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна