Справа № 640/2381/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

08 лютого 2021 року м. Київ № 640/2381/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі № 640/2381/21 за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) видану Головним управлінням ДПС у місті Києві від 08 травня 2019 року № Ф-62235-17У.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень неправомірного рішенння.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Разом з позовною заявою, позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення цього позову, шляхом:

- зупинення стягнення за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 08 травня 2019 року № Ф-62235-17У, видану Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 21 030,90 грн. (виконавче провадження №64115952).

В обґрунтування поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості захисту прав позивача, оскільки 14 січня 2021 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Товтином Я.Я. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64115952. Також у виконавчому провадженні № 64115952 винесено постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 14 січня 2021 року, про арешт коштів боржника від 14 січня 2021 року, про стягнення виконавчого збору від 22 січня 2021 року (додатки 5-7 до адміністративного позову).

Позивач звертає увагу, що ним до Окружного адміністративного суду міста Києва оскаржено правомірність самої вимоги Головного управління ДПС у місті Києві від 08 травня 2019 року № Ф-62235-17У про сплату боргу (недоїмки), якою ОСОБА_1 зобов`язано сплатити суму заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 21 030,90 грн.

При цьому, на даний час оскаржувана вимога знаходиться на примусовому виконанні у старшого державного виконавця Товтин Я.Я . Примусове стягнення за оскаржуваною вимогою може призвести до незаконного стягнення з позивача грошових коштів.

Оскільки Позивач оскаржує вимогу про сплату боргу (недоїмки) шляхом подання позову до суду, враховуючи те, що якщо не зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 64115952, то в подальшому з доходів позивача буде проводитись стягнення до прийняття судом рішення у даній справі.

Вирішуючи вказану заяву суд зазначає наступне.

Згідно положень частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу, що у силу частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року).

Як вбачається зі змісту вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 травня 2019 року № Ф-62235-17У, остання винесена на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Так, у силу абзацу 10 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Отже, з огляду на те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) винесена у зв`язку з виявленням уповноваженою особою порушень з боку ОСОБА_1 вимог абзацу 3 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки має силу виконавчого документу.

З приводу вказаного в обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що відповідач реалізував свої повноваження, передбачені абзацом 10 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та подав зазначену вимогу про сплату боргу (недоїмки) на примусове виконання до органу державної виконавчої служби, у зв`язку з цим у провадженні Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває відкрите виконавче провадження № 64115952, з подальшим вчиненням процесуальних дій.

На підтвердження наведених обставин позивач подав до суду разом із заявою про забезпечення позову копію постанови старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Товтинома Я.Я. від 14 січня 2021 року ВП № 64115952 про арешт коштів боржника. З тексту цієї постанови державного виконавця вбачається, що в рамках виконавчого провадження № 64115952 з примусового виконання постанови вимоги від 08 травня 2019 року № Ф-62235-17У про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 21 030,90 грн, державним виконавцем вирішено: накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 25 000,00 грн; копії постанови направити на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження.

У контексті з наведеним суд враховує те, що у відповідності до частини 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Все вказане вище у сукупності свідчить про те, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Суд вважає за необхідне також акцентувати увагу на тому, що заходи забезпечення адміністративного позову мають бути співмірними заявленим позовним вимогам. У даному випадку співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків зупинення дії оскаржуваного рішення.

Таким чином, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, додатки до такої заяви, суд дійшов до висновку про обґрунтованість розглядуваної заяви про забезпечення позову та, відповідно про необхідність зупинення стягнення на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у місті Києві від 08 травня 2019 року № Ф-62235-17У до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Суд звертає увагу, що статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок зупинення вчинення виконавчих дій. Згідно пункту 2 частини першої вказаної статті виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій зокрема у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, а згідно з частиною п`ятою статті 35 цього Закону після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

З вищевикладеного суд приходить до висновку, що зупинення судом стягнення на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) в даному випадку буде належним та достатнім заходом забезпечення позову, оскільки внаслідок такого зупинення виконавець зупиняє вчинення будь-яких виконавчих дій і загрози подальшого примусового виконання вимоги не виникає.

Таким чином, підставою для зупинення вчинення виконавчих дій належним захистом є зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд зазначає, що визначений даною ухвалою суду спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Згідно з приписами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відтак, судом встановлено, що заява відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, є обґрунтованою та розглянута в установленому чинним законодавством порядку.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі № 640/2381/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задовольнити.

2. Зупинити стягнення за виконавчим провадженням № 64115952 від 14 січня 2021 року на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) видану Головним управлінням ДПС у місті Києві від 08 травня 2019 року № Ф-62235-17У до набрання законної сили рішення суду у справі №640/2381/21.

3. Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

4. Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали є ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), боржником: Головне управління ДПС у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ).

5. Строк пред`явлення ухвали до виконання - до 08 лютого 2024 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.В. Клочкова