Справа № 360/3855/20
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року справа №360/3855/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року (повний текст складено 11 листопада 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/3855/20 (суддя І інстанції - Пляшкова К.О.) за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

У С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2020 року Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - позивач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, Управління) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - відповідач, Відділ), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу від 30 вересня 2020 року ВП № 60745548.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року в справі № 360/3207/19 зобов`язано Управління виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з 01 травня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 360/3207/19 у листопаді 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - ГУПФУ в Луганській області) ОСОБА_1 профінансовано виплату пенсії за травень 2016 року в розмірі 1369,90 грн в межах суми стягнення за один місяць.

Відомості нарахування по виплаті пенсій та допомоги формуються у ППВП та в електронному вигляді направляються до ГУПФУ в Луганській області.

Заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2018 року в розмірі 53034,47 грн нарахована на виплатні відомості та включена до загальної потреби в коштах, що підтверджується роздруківкою з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії.

Позивач вважає, що ним вчинено всі залежні від нього дії для забезпечення виконання рішення суду у справі № 360/3207/19, тому у відповідача відсутні підстави для прийняття оскаржуваної постанови.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 360/3855/20 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано постанову начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 30 вересня 2020 року ВП № 60745548 про накладення на Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, інформації та копій підтверджуючих документів, надано не було.

Окрім того, боржник не зазначає та не надає жодних доказів вчинення будь-яких дій направлених на отримання фінансування для виконання судового рішення в частині виплати заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року в справі № 360/3207/19, яке набрало законної сили 17 вересня 2019 року, видано виконавчий лист № 360/3207/19 про зобов`язання УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з 01 травня 2016 року по 31 грудня 2018 року (арк. спр. 30-31).

Постановою державного виконавця від 29 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження № 60745548, копію якої направлено боржнику (арк. спр. 32-33).

Листом від 12 грудня 2019 року № 29063/03-22 Управління повідомило державному виконавцю, що рішення суду по справі № 360/3207/19 виконано, відновлено виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 травня 2016 року по 31 грудня 2018 року, в листопаді 2019 року нараховано та виплачено пенсію в розмірі 1369,90 грн в межах суми стягнення за один місяць, заборгованість по пенсії за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2018 року в розмірі 53043,47 грн нарахована та буде виплачена після фінансування Пенсійним фондом України. Управління не є розпорядником бюджетних коштів та не має відповідних банківських рахунків. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Порядок її виплати на цей час Кабінетом Міністрів України не визначений (арк. спр. 38).

Разом з листом направлено довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію за період з 01 травня 2016 року по 31 грудня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 виплачено пенсію за травень 2016 року в сумі 1369,90 грн (арк. спр. 39).

Державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 15 вересня 2020 року № 10637 про надання інформації щодо повного та фактичного виконання вказаного рішення суду, на яку отримано лист УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 16 вересня 2020 року № 1216-03-8/5721, яким Управління повідомило інформацію, аналогічну за змістом викладеній в листі від 12 грудня 2019 року № 29063/03-22, разом з яким направлено витяг з ІКІС ПФУ по пенсійній справі стягувача (арк. спр. 40-41, 42-43).

Постановою державного виконавця від 30 вересня 2020 року ВП № 60745548 про накладення штрафу за невиконання боржником рішення суду накладено на УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області штраф у розмірі 5100,00 грн (арк. спр. 45).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом

Частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до пункту 4 Положення управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).

Згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 "Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році" фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України.

Судом з вищеописаних письмових доказів встановлено, що УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області рішення суду у встановлений державним виконавцем строк не виконано.

Як зазначає УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, часткове невиконання рішення суду сталося з незалежних від нього причин, а саме через відсутність відповідного фінансування від ГУПФУ в Луганській області. На виконання листа ГУПФУ в Луганській області від 06 вересня 2018 року № 2301/05-03 з 10 вересня 2018 року забезпечено виконання процесів призначення, перерахунку та виплати пенсії у підсистемі "Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи" з формуванням виплатних документів в підсистемі ІКІС ПФУ ПВП-ЕПС. На підстав чого відомості нарахування по виплаті пенсій та допомоги формуються у ППВП та в електронному вигляді направляються до ГУПФУ в Луганській області.

На виконання рішення суду від 15 серпня 2019 року в справі № 360/3207/19 у листопаді 2019 року ГУПФУ в Луганській області профінансовано виплату пенсії ОСОБА_1 за травень 2016 року в розмірі 1369,90 грн в межах суми стягнення за один місяць.

Заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2018 року в розмірі 53034,47 грн сформована та в електронному виді направлена до ГУПФУ в Луганській області, що підтверджується роздруківкою з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії, однак не профінансована (арк. спр. 7, 43).

За повідомленням позивача, яке підтверджено роздруківкою з ІКІС ПФУ: Підсистема Реєстр судових рішень, Управлінням 23 липня 2020 року суми пенсії по ОСОБА_1 за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2018 року в розмірі 53043,47 грн обліковані та внесені до другої черги виконання рішень суду Реєстру судових рішень. Проведення виплати стане можливим після забезпечення фінансування (арк. спр. 51).

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд погоджується з твердженнями, що УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області за відсутності відповідного фінансування від ГУПФУ в Луганській області не може виконати рішення суду в справі № 360/3207/19 у повному обсязі. При цьому, позивачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду та отримання відповідного фінансування.

Вищеописаними доказами також підтверджено відсутність у боржника коштів на виконання рішення суду, тому твердження відповідача в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд зазначає, що невиконання судового рішення в частини виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється з Державного бюджету України, не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 71834551).

Зважаючи на вищевикладене, суд погоджується з твердженнями УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, що відсутність коштів на виплату заборгованості за судовим рішенням, тобто відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин.

Суд зазначає, що є безпідставними посилання УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області на норми постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо - переміщеним особам", якою визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, оскільки Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо - переміщеним особам", жодним чином не поширюється та не врегульовує правовідносини щодо виплати соціальних виплат за судовим рішенням.

Проте, як вже вище вказано, зважаючи на відсутність фінансування УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганській області на виконання рішення суду в справі № 360/3207/19, суд вважає, що у відповідача відсутні підстави для накладення на боржника штрафу за невиконання рішення без поважних причин, тому постанова державного виконавця від 30 вересня 2020 року ВП № 60745548 не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно, є протиправною та підлягає скасуванню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 360/3855/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 360/3855/20 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко