Справа № 1440/1967/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 р.м. ОдесаСправа № 1440/1967/18
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

05.10.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

За участю: секретаря Іщенка В.О.

представника апелянта Черно К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

11.09.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

визнати протиправним та скасувати, прийняте 25.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №2;

визнати протиправним та скасувати, прийняте 25.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №2.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем приписів п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань зі сплати податку на прибуток на загальну суму 267 933 грн., а також п. 198.1, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ на суму 15 153 грн. є необґрунтованими та безпідставними. Позивач провадить свою господарську діяльність із повним дотриманням правил податкового законодавства та бухгалтерського обліку. Однак, під час перевірки відповідачем не надано належної оцінки специфіки діяльності позивача, необґрунтовано не враховано первинні, бухгалтерські і розрахункові документи. Зазначені обставини свідчать про те, збільшення зобов`язань згідно оскаржуваних рішень відбулось неправомірно, що є безумовною підставою для задоволення адміністративного позову та скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та частково скасував, прийняте 25.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №2, в сумі 176 098,64 грн., з яких 140 878,92 грн. за податковим зобов`язанням, 35 219,72 грн. за штрафними санкціями.

Визнав протиправним та скасував, прийняте 25.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №2.

В задоволенні інших позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року, прийнято у справі нове рішення, яким частково задоволено адміністративний позов.

Апеляційний суд визнав частково протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 25 травня 2018 року №2 в частині збільшення податкового зобов`язання зі сплати податку на прибуток у сумі 126 483,19 грн., а також нарахування штрафних (фінансових) санкцій, у сумі 31 620,79 грн.

В задоволенні решти вимог апеляційний суд відмовив.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25 травня 2018 року №2 у частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем на 127 054,08 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 31 763,52 грн., а загалом у розмірі 158 817,6 грн., у цій частині направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року залишено без змін.

Частково задовольняючи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РосКосметика» та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з передчасності висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність Товариством обставин видачі (наданні) придбаних молока та молочних продуктів працівникам, зайнятих на роботах із шкідливими умовами праці.

Верховним Судом визначено, що поза увагою судів та без жодної правової оцінки залишились твердження позивача стосовно проведеної на підприємстві атестації відповідних робочих місць з метою віднесення робіт до категорії із шкідливими умовами праці та визначення права на пільги і компенсації працівникам за роботу в цих умовах ще у 2014 році, які обґрунтовувались залученими до матеріалів справи висновком експертизи якості проведення первинної атестації робочих місць від 14 липня 2014 року №2281/10 та накладними, актами на списання і книгою видачі молока і молочних продуктів працівникам підприємства.

Разом з цим, касаційним судом зазначено про необґрунтованість висновків судів попередніх інстанції щодо підтвердження Управлінням заниження позивачем фінансового результату до оподаткування внаслідок безпідставного віднесення до інших операційних витрат вартості придбаних робіт (послуг) з будівництва, реконструкції, модернізації (інших поліпшень) основних засобів у сумі 442 206 грн.

Верховним Судом визначено, що класифікація видатків покладається на керівника підприємства з урахуванням результатів аналізу поточної ситуації та їх істотності. Керівництво підприємства визначає, які роботи вважаються поліпшенням об`єкта основних засобів, а які пов`язані з підтримкою їх у робочому стані. Залежно від цього видатки відображаються або як капітальні інвестиції з наступним збільшенням первісної вартості об`єкта основних засобів, або як видатки поточного періоду (загальновиробничі, адміністративні видатки, видатки на збут). Саме вид фактично здійсненого поліпшення визначає порядок обліку витрат підприємства на проведення такого. З наведеного випливає, що проведення поліпшення об`єкта передбачає вдосконалення конструкції, що забезпечує підвищення продуктивності об`єкта, який модернізується, сприяє розширенню його технологічних можливостей, досягненню економії ресурсів, покращення умов праці тощо. Здійснення ж ремонту полягає у частковому відновленні окремих об`єктів для підтримання їх у робочому стані.

Перевіряючи правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права в цій частині, касаційний суд зазначив, що ні суд першої, ні апеляційної інстанції не навели обґрунтувань стосовно того, за якими фактичними ознаками (критеріями) дійшли висновку, що понесені позивачем витрати все ж таки пов`язані з поліпшенням об`єктів, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання таких об`єктів, достеменно не встановили, який саме вид поліпшень основних засобів мав місце у даному випадку, який комплекс робіт було здійснено виконавцями та очікуваний результат від виконання таких робіт (послуг), не порівняли технічні характеристики основних засобів до та після проведення відповідних поліпшень з метою виявлення того, чи були вони лише відновлені на рівні попереднього стану чи були покращені, вдосконалені тощо.

Під час нового розгляду справи рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував, прийняте 25.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення №2 в повному обсязі.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині, суд першої інстанції виходив з того, що вартість виданої певним категоріям працівників нормативної кількості молока (інших рівноцінних харчових продуктів) може бути включена до витрат на охорону праці та, відповідно, у складі загальновиробничих витрат - до виробничої собівартості продукції. Виходячи з матеріалів справи, суд першої інстанції визначив, що твердження позивача стосовно проведеної на підприємстві атестації відповідних робочих місць з метою віднесення робіт до категорії із шкідливими умовами праці та визначення права на пільги і компенсації працівникам за роботу в цих умовах підтверджено відповідним висновком експертизи якості проведення первинної атестації робочих місць та накладними, актами на списання і книгою видачі молока і молочних продуктів працівникам підприємства.

Також, судом першої інстанції зазначено про підтвердження підприємством правомірності включення до інших операційних витрат витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення) основних засобів, в свою чергу на порушення ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач-суб`єкт владних повноважень не підтвердив обґрунтованість визначення зобов`язання в цій частині.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що на підтвердження правомірності віднесення позивачем собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) витрат, пов`язаних із придбання молока та молочних продуктів (сметана, кефір, ряжанка, закваска), їх використання в межах господарської діяльності не підтверджено підприємством відповідними первинними (бухгалтерськими) документами в ходів проведення перевірки, а саме відповідними результатами атестації робочих місць з метою віднесення робіт до категорії із шкідливим умовами праці та визначення права на пільги і компенсації працівникам за роботу у цих умовах не обґрунтовано ні як під час перевірки, ні під час адміністративного оскарження висновків перевірки, ні до прийняття податкового рішення про визначення зобов`язання в цій частині. Разом з цим, апелянт вказує, що без підтвердження під час перевірки належним чином оформленими документами залишаються й інші витрати підприємства, пов`язані із будівництвом, реконструкцією, модернізацією (інші поліпшення) основних засобів. Оскільки витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення) є капітальними інвестиціями, що збільшують первісну вартість об`єктів матеріальних необоротних активів, позивач мав обліковувати їх у складі вартості основних засобів, а не інших операційних витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" посилається на необґрунтованість доводів апелянта, відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, у період з 14.03.2018 року по 11.04.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області проведено планову перевірку ТОВ «РОСКОСМЕТИКА» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, в тому числі з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01 лютого 2015 року по 31 грудня 2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт від 04.05.2018 року №989/14-29-14-02/31613817.

Зазначено перевірко встановлено порушення ТОВ «РОСКОСМЕТИКА», зокрема, п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання зі сплати податку на прибуток на загальну суму 267 933 грн.

На підставі виявлених порушень відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 05.05.2018 року №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за основним платежем у розмірі 267 933 грн. та застосовано штрафні санкції, у сумі 53 983,5 грн.

Так, перевіркою повноти декларування фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, зокрема, встановлено його заниження у період з січня 2015 року по грудень 2017 року всього на 1 488 518 грн.

Такі порушення мотивовані, у тому числі:

1) безпідставним віднесенням до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) витрат, пов`язаних з придбанням молока та молочних продуктів (сметана, кефір, ряжанка, закваска), у сумі 263 650 грн., адже використання придбаних товарів та послуг в господарській діяльності підприємства не доведено останнім та не підтверджено відповідними первинними (бухгалтерськими) документами в ході проведення перевірки;

2) відображенням в обліку без достатніх правових підстав як інших операційних витрат вартості придбаних у інших осіб робіт (послуг) з будівництва, реконструкції, модернізації (інших поліпшень) основних засобів у сумі 442 206 грн., адже такі витрати є капітальними інвестиціями в необоротні матеріальні активи та повинні обліковуватися у складі вартості основних засобів, а не включатися до інших операційних витрат.

Не погоджуючись із визначенням грошового зобов`язання та застосуванням санкцій, позивач звернувся до суду із позовом, в якому ставилось питання про скасування рішення відповідача, у тому числі, з вищенаведених підстав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 (далі - П(С)БО 16 «Витрати»).

Як передбачено пунктом 6 вказаного Положення, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Частиною першою статті 166 Кодексу законів про працю України передбачено, що на роботах зі шкідливими умовами праці працівникам видається безоплатно за встановленими нормами молоко або інші рівноцінні харчові продукти.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 року №994 затверджено Перелік заходів та засобів з охорони праці, витрати на здійснення та придбання яких включаються до валових витрат, пунктом 6 якого (в редакції, що була чинна у період спірних відносин) до таких заходів віднесено надання працівникам, зайнятим на роботах із шкідливими умовами праці, спеціального харчування, молока чи рівноцінних харчових продуктів, а також газованої солоної води.

За змістом пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Підпунктом 15.8 пункту 15 П(С)БО 16 «Витрати» передбачено можливість включення до складу загальновиробничих витрат витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища.

Отже вартість виданої певним категоріям працівників нормативної кількості молока (інших рівноцінних харчових продуктів) може бути включена до витрат на охорону праці та, відповідно, у складі загальновиробничих витрат - до виробничої собівартості продукції.

Судом першої інстанції вірно враховано, що проведення на підприємстві атестації відповідних робочих місць з метою віднесення робіт до категорії із шкідливими умовами праці та визначення права на пільги і компенсації працівникам за роботу в цих умовах підтверджується висновком експертизи якості проведення первинної атестації робочих місць від 14 липня 2014 року №2281/10.

Фактична видача та витрати у зв`язку із особливими умовами праці на підприємстві підтверджено накладними, актами на списання і книгою видачі молока і молочних продуктів працівникам підприємства.

Вказані матеріали у сукупності підтверджують використання придбаних товарів та послуг в господарській діяльності підприємства, правомірність дій платника під час віднесення до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) витрат, пов`язаних з придбанням молока та молочних продуктів.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як свідчать обставини справи та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, особливості умов праці на підприємстві підтверджуються супутніми документами, пов`язаними із провадженням діяльності на підприємстві.

Отже, в силу положень ст. 9 КАС України, у суду першої інстанції не виникло підстав для не врахування цих матеріалів. Аналогічно, на визначення грошового зобов`язання в цій частині не впливають і обставини щодо не пред`явлення на перевірку відповідних результатів характеризування умов праці на підприємстві.

Також, відповідно до частин першої, другої ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Абзацом 1 пункту 44.2 статті 44 ПК України установлено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи, а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності визначено П(С)БО 7 «Основні засоби».

Відповідно до пунктів 14 і 15 зазначеного П(С)БО 7 «Основні засоби» (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, якою встановлено, що державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов`язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів, а також удосконалення бухгалтерського обліку та фінансової звітності, Міністерство фінансів України наказом від 30 вересня 2003 року №561 затвердило Методичні рекомендації №561.

Зміст наведених положень П(С)БО 7 «Основні засоби», а також рекомендацій (методичної допомоги) щодо порядку відображення операцій в бухгалтерському обліку, дає підстави для висновку про те, що роботи, пов`язані з поліпшенням основних засобів, приводять до збільшення первісно очікуваних вигод від використання об`єкта (ів). Такими роботами можуть бути модернізація, модифікація, добудування, дообладнання, реконструкція, у результаті яких відбувається збільшення очікуваного строку корисного використання об`єкта, кількості й/або якості продукції (робіт, послуг), виробленої (надаваної) цим об`єктом. Крім того таким поліпшенням вважається капітальний ремонт. Роботами ж, пов`язаними з підтримкою основних засобів у робочому стані, є поточні ремонти, техогляд, обслуговування тощо. Видатки на проведення таких робіт включаються у видатки поточного періоду відповідного напрямку.

Як саме класифікувати видатки, вирішує керівник підприємства з урахуванням результатів аналізу поточної ситуації і їх істотності. Тобто керівництво підприємства визначає, які роботи вважаються поліпшенням об`єкта основних засобів, а які пов`язані з підтримкою їх у робочому стані. Залежно від цього видатки відображаються або як капітальні інвестиції з наступним збільшенням первісної вартості об`єкта основних засобів, або як видатки поточного періоду (загальновиробничі, адміністративні видатки, видатки на збут).

Саме вид фактично здійсненого поліпшення визначає порядок обліку витрат підприємства на проведення такого.

З наведеного випливає, що проведення поліпшення об`єкта передбачає вдосконалення конструкції, що забезпечує підвищення продуктивності об`єкта, який модернізується, сприяє розширенню його технологічних можливостей, досягненню економії ресурсів, покращення умов праці тощо. Здійснення ж ремонту полягає у частковому відновленні окремих об`єктів для підтримання їх у робочому стані.

Судом першої інстанції вірно враховано, що Товариство включило до інших операційних витрат (бухгалтерські проводки: Дт рах. 92 «Адміністративні витрати» Кт рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками») витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення) основних засобів, а саме вартість: виготовлення полотна воріт складу; виготовлення двері; виготовлення металевих дверей складу; децентралізованої системи вентиляції; виготовлення дверних блоків, монтажу, навісної фурнітури; виготовлення проектної документації; робіт з «Реконструкції нежитлової будівлі цеху миючих засобів з пристроєм 2-го поверху для розміщення офісних приміщень, за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського, 3/2»; монтажних, електромонтажних, пусконалагоджувальних робіт в частині пожежної сигналізації на об`єкті: перший та другий поверхи будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського, 3/2»; робіт з виробництва інженерно-геологічних винаходів на дільниці проектної реконструкції будівлі, за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського, 3/2»; робіт з монтажу сходів; робіт з ремонту покрівлі; робіт з «Коригування проектної документації в зв`язку із збільшенням потужності нового об`єкту потужністю 22 кВт»; земельних робіт та робіт з монтажу каналізації; робіт з надання «Послуг з виготовлення проекту реконструкції нежитлової будівлі під розміщення виробничо-складської будівлі на майновому комплексі, за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського, 3-4/4, 3/2»; робіт з надання «Послуг з виготовлення проекту реконструкції нежитлової будівлі майстерні під розміщення цеха з виробництва сухих гранульованих ароматичних сумішей на майновому комплексі за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського, 3-4/4».

Виконання цих робіт підтверджено актами приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів за формою №ОЗ-2, яка затверджена наказом Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року №352.

В свою чергу, на порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не доведено, що понесені позивачем витати підпадають під ознаки капітальних інвестицій, пов`язаних з поліпшенням основних засобів, а тому мали б обліковуватись у складі вартості основних засобів, а не у складі інших операційних витрат.

Відповідачем не обґрунтовано, за якими фактичними ознаками (критеріями) понесені позивачем витрати пов`язані з поліпшенням об`єктів, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання таких об`єктів.

На врахуванні цих обставин та матеріалів наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у цій справі. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість відповідачем визначення грошового зобов`язання по податку на прибуток згідно податкового повідомлення-рішення від 25.05.2018 року №2 в частині за основним платежем на 127 054,08 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 31 763,52 грн.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 08.02.2021 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло