Справа № 400/4599/20
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 р. № 400/4599/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Активгаз Юг", вул. Нікольська, 25, м.Миколаїв,54030

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна,6, м.Миколаїв,54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.06.2020 № 1, № 1, від 15.06.2020 № 1,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Активгаз Юг» (надалі-позивач або ТОВ «Активгаз Юг») звернулось до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області (надалі-відповідач або ГУ ДПС у Миколаївській області), в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №1 від 05.06.2020 року, №1 від 05.06.2020 року та №1 від 15.06.2020 року.

Позовні вимоги ТОВ «Активгаз Юг» обґрунтовує тим, що вважає податкові повідомлення-рішення протиправними, винесеними на підставі хибних висновків актів перевірок, внаслідок помилкового застосування норм діючого законодавства та припущень перевіряючих, такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Відповідач позов не визнав, 17.11.2020 року надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив,що доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач зазначив, що при проведенні перевірки було встановлено порушення позивачем п.12.ст. 3Закону України №265/95-ВР, а саме: ведення з порушеннями обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем ї реалізації та зберігання.

Ухвалою від 26.10.2020 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Активгаз Юг» зареєстровано як юридична особа 09.09.2014 року за №0030536. Профільним видом діяльності підприємства є роздрібна торгівля пальним (код КВЕД 47.30).

Відповідно до наказу від 29.04.2020 року №785 ГУ ДПС у Миколаївській області було проведено фактичну перевірку АГЗП позивача, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул.. Біла, буд. 71 А з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та /або тютюновими виробами, пальним.

В ході перевірки було встановлено порушення позивачем п.12.ст. 3 Закону України №265/95-ВР, а саме: ведення з порушеннями обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем ї реалізації та зберігання.

За результатами фактичної перевірки складено акт №54/14-29-32-01/39385045 від 12.05.2020 року.

Не погодившись із висновками акту перевірки позивач подав заперечення на акт фактичної перевірки №54/14-29-32-01/39385045 від 12.05.2020 року.

Відповідач залишив заперечення без розгляду у зв`язку з порушенням позивачем граничного терміну надання платником податків заперечень на акт перевірки.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №1 від 05.06.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 128124,44 грн.

Відповідно до наказу від 29.04.2020 року №784 ГУ ДПС у Миколаївській області було проведено фактичну перевірку АГЗП позивача №6 , що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Лазурна, буд. 2/2 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та /або тютюновими виробами, пальним.

В ході перевірки було встановлено порушення позивачем п.12.ст. 3 Закону України №265/95-ВР, а саме: ведення з порушеннями обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем ї реалізації та зберігання.

За результатами фактичної перевірки складено акт №55/14-29-32-01/39385045 від 12.05.2020 року.

Не погодившись із висновками акту перевірки позивач подав заперечення на акт фактичної перевірки №55/14-29-32-01/39385045 від 12.05.2020 року.

Відповідач залишив заперечення без розгляду у зв`язку з порушенням позивачем граничного терміну надання платником податків заперечень на акт перевірки.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №1 від 05.06.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 118252,00 грн.

Відповідно до наказу від 06.05.2020 року №801 ГУ ДПС у Миколаївській області було проведено фактичну перевірку АГЗП позивача №11, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул.. Садова, буд. 6/2 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та /або тютюновими виробами, пальним.

В ході перевірки було встановлено порушення позивачем п.12.ст. 3 Закону України №265/95-ВР, а саме: ведення з порушеннями обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем ї реалізації та зберігання.

За результатами фактичної перевірки складено акт №56/14-29-32-01/39385045 від 18.05.2020 року.

Не погодившись із висновками акту перевірки позивач подав заперечення на акт фактичної перевірки №54/14-29-32-01/39385045 від 12.05.2020 року.

Відповідач надав відповідь щодо результатів розгляду заперечень до акту перевірки, в якій змін до акту не внесено.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №1 від 15.06.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 79900,00 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішеннями та вимогами, прийнятими відповідачами, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з вимогами п.п. 16.1.2, п.п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податку зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п.п.75.1.3. п.75.1. ст.75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п.80.1. ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п.80.2. ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Пунктом 86.1. статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Пунктом 86.7 ст.86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Пункт 44.7. ст.44 ПК України передбачає право платника податків надати контролюючому органу документи шляхом надіслання листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надання безпосередньо до контролюючого органу.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що акт складений за результатами перевірки не є остаточним рішенням контролюючого органу, а лише фіксує виявлені на підприємстві порушення.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно висновків Верховного Суду по справі №2а/0470/12238/11, складений за результатами проведеної перевірки акт є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватись контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платнику податків грошових зобов`язань. При цьому, висновки акту перевірки не є остаточними, оскільки платник податків вправі надати свої зауваження до відповідного акту, які можуть в подальшому бути враховані податковим органом під час вирішення питання про здійснення нарахування грошових зобов`язань за результатами перевірки.

Сторонами не заперечується, що позивач направив на адресу відповідача заперечення на акти перевірки з додатками, які були отриманні контролюючим органом.

Що стосується виявлених в результаті фактичної перевірки порушень, слід зазначити наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР, із змінами і доповненнями (далі - Закон № 265/95-ВР). Дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Як вбачається із Актів перевірки, Відповідачем встановлені порушення п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами і доповненнями, а саме: не ведення (ведення з порушенням) обліку товарних запасів в порядку, встановленому законодавством України, за місцем їх реалізації на АГЗП, саме встановлено надлишки пального.

Суд не погоджується із зазначеною думкою Відповідача, виходячи з наступного.

Щодо посилання відповідача в Акті перевірки на відсутність первинних документів, то такі посилання спростовуються матеріалами справи, в зв`язку з чим, суд вважає, що вимоги Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995 року, Позивачем не порушені.

В свою чергу, положення Закону № 265/95-ВР не визначають порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов`язок суб`єктів господарювання вести такий облік.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За визначеннями, наведеними у ст.. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, документами, що підтверджують оприбуткування товарних запасів, є накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

Так, суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано копії видаткових накладних та товарно-транспортних накладні, що підтверджують походження товарів.

Також суд зазначає, що Законом № 265/95-ВР та Податковим кодексом України не передбачено норми, яка зобов`язує зберігати документи, які підтверджують походження товару, у місці реалізації товарів (послуг).

Таким чином, відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність висновків Відповідача, а тому відсутні підстави вважати про порушення Позивачем приписів п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у зв`язку з цим податкові повідомлення-рішення №1 від 05.06.2020 року, №1 від 05.06.2020 року та №1 від 15.06.2020 року є протиправними та підлягають скасуванню у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Активгаз Юг» (вул.. Нікольська, 25, м. Миколаїв, 54030, ) до Головного управління Державної податкової служби (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 05.06.2020 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 118252,00 грн.

3. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 05.06.2020 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 128124,44 грн.

4. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 15.06.2020 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 79900,00 грн.

5.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Активгаз Юг» (вул.. Нікольська, 25, м. Миколаїв, 54030, ) судовий збір у сумі 4894,15 грн. (чотири тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 15 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник