Справа № 717/929/20
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 717/929/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Телешман О.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

09 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2020 року та додаткове рішення від 17 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Кельменецький районний суд Чернівецької області з позовом до патрульної поліції УПП в Житомирській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення ЕАМ №3041673 від 27.08.2020 та закриття провадження по справі.

Кельменецький районний суд Чернівецької області рішенням від 30.11.2020 позов а задовольнив частково. Постанову серії ЕАМ №3041673 від 27.08.2020 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, винесену службовою особою відповідача інспектором патрульної поліції УПП в Житомирській області Шадурою Дмитром Миколайовичем визнав протиправною, скасував її і справу про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП надіслав на новий розгляд до Департаменту патрульної поліції.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що на позивача накладено адміністративне стягнення у виді 255 гривень штрафу за те, що він, 27 серпня 2020 року об 11 годині 00 хвилин, керував автомобілем «MITSUBISHI Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 в смт. Гуйва Житомирської області з швидкістю 91 км/ год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 41 км/год., та порушив вимогу пункту 12.4 Правил дорожнього руху України та порушив швидкісний режим в населених пунктах. Факт порушення підтверджується належними та допустимими доказами. Вважає, що позивачу було надано право скористатись правовою допомогою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що надав інспектору відповідне письмове клопотання про бажання скористатися правовою допомогою, однак інспектор порушив права особи та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Додатковим рішенням від 17.12.2020 Кельменецький районний суд Чернівецької області заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зубаль Аліни Іванівни щодо ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача Департаменту патрульної поліції на користь позивача ОСОБА_1 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень судових витрат у вигляді витрат, на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись з рішеннями суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що задоволення позову у даній справі є незаконним у зв`язку із невірним застосуванням норм права та необґрунтованим у зв`язку із неповним з`ясуванням норм права. Вважає, що задовольняючи заяву та приймаючи додаткове рішення судом першої інстанції не було повідомлено відповідача по справі, а позовна заява не містила надані докази про відшкодування витрат на надання правової допомоги. Вважає, що витрати на правову допомогу у конкретній справі не підтверджено належними та допустимими доказами.

Вважає, що зазначена справа є незначної складності, а також не погоджується щодо співмірності часу та витрат на підготовку та подання необхідних документів адвокатом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідач не навів жодних розрахунків та аргументів, доказів щодо неспівмірності заявлених витрат.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 серпня 2020 року приблизно об 11 годині 16 хвилин посадова особа відповідача Департаменту патрульної поліції інспектор поліції Шадура Дмитро Миколайович постановою серії ЕАМ № 3041673 притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за порушення пункту 12.4 Правил дорожнього руху України.

Згідно постанови серії ЕАМ № 3041673 від 27 серпня 2020 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді 255 гривень штрафу за те, що він, 27 серпня 2020 року об 11 годині 00 хвилин, керував автомобілем «MITSUBISHI Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 в смт. Гуйва Житомирської області з швидкістю 91 км/ год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 41 км/год., чим порушив вимогу пункту 12.4 Правил дорожнього руху України та порушив швидкісний режим в населених пунктах (дозволено швидкість не більше 50 км/год.).

Вказані обставини стверджуються копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3041673 від 27.08.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ст.271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Відповідно до ст.277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до п.5) ч.1 ст. 278 КУпаП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого таке питання: 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Аналогічні вимоги щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачені в «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція), зокрема Розділом ІІІ.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАПє, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) поліція може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач та його представник в порушення ч.2 ст.77 КАС України не надав суду доказів, що розгляд справи про притягнення позивача, ОСОБА_1 , відбувався відповідно до вказаних вище вимог КУпАП

Також, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахував вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його майновий стан, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.

З відеозапису, наданого представником відповідача, встановлено, що посадова особа, яка розглянула справу стосовно позивача інспектор ОСОБА_2 не вжив належних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати його право на отримання правової допомоги, незважаючи на клопотання позивача про надання такої можливості. Тобто, порушив права позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, також порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Схожі висновки викладені в постанові Верховного Суду - справа від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Однак, відповідач, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо позивача дотримано вимог ст. 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача враховано вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову та скасування постанови серії ЕАМ №3041673 від 27.08.2020 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, винесену посадовою особою відповідача інспектором патрульної поліції УПП в Житомирській області Шадурою Дмитром Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, та надіслання на новий розгляд до Департаменту патрульної поліції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині обґрунтованості та законності прийняття судом першої інстанції додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Так, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1- 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 5, 7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації виключно стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Як встановлено судом першої інстанції, витрати позивача на правничу допомогу в даній справі позивач та адвокат визначили в сумі 5000 гривень, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 02.01.2020, додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги від 02.01.2020, актом про прийняття передачу наданих послуг від 03.12.2020, детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) адвоката по справі № 717/929/20 від 03.12.2020 та рахунком на оплату послуг адвоката від 03.12.2020).

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що витрати на професійну правничу допомогу на суму, зазначену адвокатом Зубаль А.І., документально підтверджені, вони частково співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, проте не відповідають розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат, тому наявні підстави для часткового задоволення заяви позивача щодо ухвалення додаткового рішення.

Також слід зазначити, що відповідач не заявляв клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та не надавав суду доказів не співмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Доводи апеляційної скарги, що зазначена справа є незначної складності, а також щодо не співмірності часу та витрат на підготовку та подання необхідних документів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки представник відповідача не спростував доводи позивача щодо не співмірності наданих послуг.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2020 року та додаткове рішення від 17 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.