Справа № 560/3679/20
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3679/20
РІШЕННЯ

іменем України

20 січня 2021 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук О.К.

за участю:секретаря судового засідання Зарічан М.В. представника позивача Васильченка В.О. представника відповідача Казарець О.А.
розглянувши адміністративну справу за позовом приватного підприємства "МВМ-13" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "МВМ-13" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 року форми "Р" № , форми "В4" №, форми "ПН" №, форми "Р" №, форми "П" №, форми "Р" №, форми "Р" №, форми "ПС" №, форми "ПС" №.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що за результатами перевірки, оформленої актом перевірки №0205/22-01-05-02/14149378 від 29.11.2019 року Головне управлінням ДПС у Хмельницький області прийняло ряд податкових повідомлень-рішень, а саме: форми "Р" № від 24.12.2019 року за платежем з податку на додану вартість, яким збільшено суму грошового зобов`язання на 1064360,0 грн за податковими зобов`язаннями, та на 266090,0 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); "В4" № від 24.12.2019 року за платежем з податку на додану вартість, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 623,00 грн; форми "ПН" № від 24.12.2019 року за платежем з податку на додану вартість, яким застосовано штраф в розмірі 50 % у сумі 852305,00 грн; форми "Р" № від 24.12.2019 року за платежем з податку на прибуток, яким збільшено суму грошового зобов`язання на 2303934,0 грн за податковими зобов`язаннями, та на 575984,0 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); форми "П" № від 24.12.2019 року за платежем з податку на прибуток, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 607519,00 грн; форми "Р" № за платежем з податку на нерухоме майно, яким збільшено суму грошового зобов`язання на 5044,07 грн за податковими зобов`язаннями, та на 261,02 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); форми "Р" № від 24.12.2019 року за платежем з податку на нерухоме майно, яким збільшено суму грошового зобов`язання на 50664.9 грн за податковими зобов`язаннями, та на 12666.02 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); форми "ПС" № від 24.12.2019 року за платежем з податку на нерухоме майно, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн; форми "ПС" № від 24.12.2019 року за платежем з податку на доходи фізичних осіб, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. Вважає зазначені податкові повідомлення-рішення противними та необґрунтованими. Вказує, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення форми "П" № від 24.12.2019 року, яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 607519,00 грн за 1-ше півріччя 2019 року, слугувало висновки відповідача про віднесення до складу доходу вказаного звітного періоду кредиторської заборгованості в сумі 229902,71 грн, за виданими ТОВ "Юніком Трейдінг" простими векселями, як зобов`язання, яке не підлягає погашенню на дату балансу 30.06.2019 року. За висновками акта перевірки вказана заборгованість, згідно з пп.14.1.11. п.14.1. ст.14 ПК України є безнадійною заборгованістю, та відповідно до п.15 ПсБО 15 "Дохід" підлягає включенню до складу доходів, як зобов`язання, що не підлягає погашенню. Позивач із вказаною позицією не погоджується, оскільки вона ґрунтується на неправильному застосуванні норм чинного законодавства, зокрема, відповідно до положень статей 134, 135, 159 ПК України, зазначена сума кредиторської заборгованості за виданими ТОВ "Юніком Трейдінг" простими векселями взагалі не підлягає включенню до складу доходу платника податків. В акті перевірки, відповідач зробив висновок про завершення терміну позовної давності за вказаними векселями 20.02.2014 року. Згідно з п.5 П(С)БО 11 "Зобов`язання", якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду. Пунктом 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", визначено, що доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню, а відповідно до п.7 П(С)БО 15 "Дохід" до складу інших доходів відносяться інші доходи, що викають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства. Отже, з висловленої перевіряючими позиції, сума раніше визнаного зобов`язання, що не підлягає погашенню повинна бути включена до складу доходу у звітному періоді на який припадає дата завершення терміну позовної давності, тобто - 20.02.2014 року. Відповідно, самостійно визначаючи суму зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, контролюючий орган повинен був зменшити суму такого значення за податковий період у якому за відповідним зобов`язанням, минув строк позовної давності (іншими словами - у звітному періоді, в якому, на думку контролюючого органу, зобов`язання стало таким що не підлягає погашенню), а саме - півріччя 2014 року. Разом із тим, відповідно до п. 102.1. ст.102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Отже, зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 607519,00 грн (Декларація №, зареєстрована 08.08.2019 року за півріччя 2019 року) є неправомірним і відповідне рішення підлягає скасуванню. Щодо податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 24.12.2019 року №, яким збільшена сума грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств, а саме: за 2016 рік в сумі 1205722,0 грн; за 2017 рік в сумі 424 636,0 грн; за три квартали 2018 року в сумі 75240,0 грн, за 2018 рік в сумі 561022,0 грн, за півріччя 2019 року в сумі 112554,0 грн, та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 575984,0 грн, зазначає, що контролюючий орган безпідставно вважає, що позивач завищив показники у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Звіту про фінансові результати, в результаті віднесення до складу собівартості витрат без визнання доходів, для отримання яких вони здійснені в загальній сумі 5481524,0 грн, оскільки відповідно до п.5 П(С)БО 16 "Витрати", витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно із зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Згідно з п.7 П(с)БО 16 "Витрати", витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. Так, вартість борошна та висівок, було списано відповідною комісією згідно актів списання на загальну суму 2424413,27 грн (згідно з актів списання, підстава списання - в зв`язку з технічною несправністю покрівлі складу зберігання борошна в період осадків відбулося попадання вологи на поверхню борошна, яке складувалося в приміщені складу, що привело до його повного псування). Включення вказаної суми до витрат підприємства є правомірним та відповідає даним бухгалтерського та податкового обліку, а відтак правомірним та обґрунтованим є віднесення вказаних сум на витрати підприємства. Фінансовий результат до оподаткування обчислено правильно та відповідає даним бухгалтерського обліку, що підтверджується відповідним записом в головній книзі по рах.901 "Собівартість реалізованої готової продукції", рах.903 "Собівартість реалізованих послуг", журналом-ордером і відомістю по рахунках 23 "Виробництво", 26 "Готова продукція". Також, відповідною комісією згідно з актів списання було списано зерно на загальну суму 2883161,31 грн. Тому, правомірно та згідно з даними бухгалтерського і податкового обліку вказана сума включена до витрат підприємства. Щодо завищення фінансового результату (р.2295 збиток) за півріччя 2019 року в сумі 607000,0 грн позивач вважає, що віднесення відповідачем до складу доходу за півріччя 2019 року кредиторської заборгованості в сумі 1229902,71 грн є безпідставним і суперечить вимогами чинного законодавства, тому і висновок щодо завищення фінансового результату (р.2295 збиток) за півріччя 2019 року в сумі 607000,0 грн є також безпідставним. Податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 24.12.2019 року №, яким збільшена сума грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1064360,0 грн, та застосовані штрафні санкції в сумі 266090,0 грн, позивач також вважає неправомірним, оскільки відповідно до актів списання борошно та висівки на загальну суму 2424413,27 грн та зерно на загальну суму 2883161,31 грн списані в зв`язку із потраплянням в період осадків вологи. У податкового органу відсутні підстави для висновку про використання платником податків активів у операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Відтак, необґрунтованим є збільшення сум грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість та застосовування штрафних (фінансових) санкцій. Щодо податкового повідомлення-рішення форми "ПН" від 24.12.2019 року №, яким застосований штраф у розмірі 50% в сумі 852305,0 грн за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 1704610,0 грн, зазначає, що на суму 1400000,0 грн, яка надійшла від ВК Славутської МР, складена податкова накладна №34 від 30.04.2017 на суму 912000,0 грн, в тому числі ПДВ 152000 грн, яка зареєстрована у ЄРПН 15.05.2017 за № , та №35 від 30.04.2017 на суму 488000,0 грн в тому числі ПДВ 81333,33 грн, що включені до рядка 1.1 Податкової декларації з ПДВ № від 18.05.2017 у податковий період квітень 2017 року. На суму 274380,0 грн від ВК Славутської МР складені податкові накладні №54 від 31.05.2017 на суму 100000,0 грн в тому числі ПДВ 16666,67 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 15.06.2017 за №, та №55 від 31.05.2017 на суму 174380,0 грн в тому числі ПДВ 29063,33 грн, що включені до рядка 1.1 Податкової декларації з ПДВ № від 21.06.2017 у податковий період травень 2017 року. Тому, застосування штраф в сумі 852305,0 грн вважає безпідставним. Щодо податкового повідомлення-рішення форми "В4" № від 24.12.2019 року, яким зменшений розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 623,00 грн, вказує, що у відповідача відсутні підстави для висновку про використання позивачем активів (а саме - борошно та висівки на загальну суму 2424413,27 грн та зерно на загальну суму 2883161,31 грн, які списані в зв`язку із потраплянням в період осадів вологи) у операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Відтак, безпідставним та необґрунтованим є зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість. Щодо податкових повідомлень-рішень від 24.12.2019 року форми "Р" № , форма "Р" №, форми "ПС" № та форми "ПС" № позивач вважає, що висновки викладені в акті перевірки не містять належних підстав та обґрунтування для їх прийняття. Враховуючи викладене, просить суд скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені правомірно. В обгрунтування правомірності податкових повідомлень - рішень форми Р №, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 2303934,0 грн та штрафну санкцію в сумі 575984,0 грн та форми П№, яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 607519,0 грн, вказує, що проведеною документальною перевіркою встановлено, що станом на 01.01.2016 та на 30.06.2019 на балансі позивача по рахунку К-ту 621 "Короткострокові векселі, видані в національній валюті" рахувалась кредиторська заборгованість за виданими ТОВ "Юніком Трейдінг" простими векселями серії АА №№ 0054765. 0054766, 0054767, 0054768, 0054769, 0054770, 0054771, 0054772, 0054773, 0054774, 0054775, 0054776 від 19.02.2010, номінальною вартістю 114, 903 тисячі грн, та датою погашення "за пред`явленням", в загальній сумі 1229902,71 грн. Позивач не скористався своїм правом погасити кредиторську заборгованість в сумі 1229902,71 грн. перед векселедержателем - ТОВ "Юніком Трейдінг" у зв`язку з не пред`явленням станом на 19.02.2011 векселів до сплати. ТОВ "Юніком Трейдінг" протягом одного року від дати складання - до 19.02.2011 не пред`явлено до оплати прості векселі на суму 1229902,71 грн. Перевіркою встановлено, що кредиторську заборгованість в сумі 1229902,71 грн. до складу доходів у звітних періодах 2014 рік - півріччя 2019 року не віднесено. Станом на 30.06.2019 кредиторська заборгованість в сумі 1229902.71 грн обліковувалася на балансі підприємства по К-ту рахунку 621 "Короткострокові векселі, видані в національній валюті" як поточне зобов`язання. Оскільки, по поточних зобов`язаннях в загальній сумі 1229902,71 грн за простими векселями термін позовної давності минув 20.02.2014, ТОВ "Юніком Трейдінг" та інші юридичні та/або фізичні особи не звертались до судів з позовами щодо стягнення на їх користь заборгованості в сумі 1229902,71 грн з клопотання про поновлення перебігу строку позовної давності, відповідно така заборгованість станом на 30.06.2019 не є поточним зобов`язанням підприємства та підлягає віднесенню до складу доходів, як така, що не підлягає погашенню. Враховуючи зазначене, перевіркою вказана кредиторська заборгованість віднесена до складу доходу звітного періоду І півріччя 2019 року. Тому, в порушення вимог п.44.1, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 позивач не відніс зобов`язання - кредиторську заборгованість в сумі 1229903,0 грн, яке не підлягає погашенню на дату балансу, до складу інших доходів І півріччя 2019 року. Щодо завищення показників у рядках 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва на загальну суму 11877221,0 грн зазначає, що перевіркою встановлено, що позивач у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Звіту про фінансові результати (форма №2) за 2016 рік задекларував показник в сумі 21886000,0 грн. З наданих позивачем до перевірки головної книги, аналізів рахунків по 902 "Собівартість реалізованої готової продукції", 903 "Собівартість реалізованих робіт та послуг" визначено собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за 2016 рік в сумі 15490303,0 грн, в тому числі по рахунку: 901 "Собівартість реалізованої готової продукції" - 3006361,0 грн., 903 "Собівартість реалізованих послуг" - 12483942,0 грн. Враховуючи зазначене, завищення показника у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Звіту про фінансові результати за 2016 рік склало 6395697,0 грн (21886000,0 грн - 15490303,0 грн). Крім того, вказує, що до перевірки не надані первині документи, які підтверджують, що у 2016 році позивач поніс витрати в сумі 6395697,0 грн, які формують склад собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг). Таким чином, в порушення вимог пп. 3 п. 3 П(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" позивач Звіт про фінансові результати (форма №2) за 2016 рік подав з недостовірними даними, оскільки показник рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" не відповідає даним бухгалтерського обліку та є завищеним на суму 6395697,0 грн. Також, позивачем порушені п.44.1, ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п.1, 3 ст. 9 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.6. П(С)БО 16 "Витрати", пп. 3 п. 3 П(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" внаслідок завищення показники у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Звіту про фінансові результати (форма №2) у 2016 році в сумі 6395697,0 грн. за рахунок не відповідності показників бухгалтерського обліку показникам фінансової звітності та не підтвердження первинними документами витрат в сумі 6395697,0 грн., що формують склад собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг). Щодо висновків про віднесення позивачем до складу собівартості витрат в сумі 5481524,0 грн без визнання доходів, для отримання яких вони здійснені, відповідач вказує, що проведеною перевіркою досліджено рух зерна та продуктів переробки за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, та рух продуктів переробки зерна (борошна) та обсяг випущених та реалізованих хлібобулочних виробів за даними бухгалтерського обліку позивача. За результатами дослідження контролюючий орган прийшов до висновку, що в порушення вимог п. 7 П(С)БО 16 "Витрати" позивачем завищено собівартість реалізованих робіт, послуг у 2018 році в загальній сумі 2810883,0 грн, в тому числі у ІІІ кварталі 2018 року в сумі 418000,0 грн, у ІV кварталі 2018 року в сумі 2392883,0 грн, внаслідок віднесення до складу собівартості реалізованих робіт, послуг витрат із списання з балансу зернових, без визнання у таких звітних періодах доходів, для отримання яких вони здійснені. Та завищено собівартість реалізованої готової продукції в загальній сумі 2473866,0 грн, в тому числі: у 2016 році в сумі 2722,0 грн, у 2017 році 2167899,0 грн, у 2018 році 300329,0 грн, у півріччі 2019 в сумі 2918,0 грн, внаслідок віднесення до їх складу витрат без визнання у таких звітних періодах доходів, для отримання яких вони здійснені. Таким чином, позивач внаслідок порушення п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, п.2 ст. 3, п.1, 2 ст.6 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пп. 3, 6 п. 6 П(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", п. 6, 11, 12 П(С)БО 16 "Витрати", завищив показники у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Звіту про фінансові результати в загальній сумі 5481524,0 грн. Стосовно завищення інших операційних витрат в сумі 300037,0 грн вказує, що в бухгалтерському обліку за 2016 рік інші операційні витрати в сумі 281963,0 грн відображено кореспонденцією рахунків: Д-т 943 "Собівартість реалізованих виробничих запасів" К-т 20 "Виробничі запаси" в сумі 265112,0 грн, Д-т 946 "Втрати від знецінення запасів" К-т 37 "Розрахунки з різними дебіторами" в сумі 83,0 грн, Д-т 949 "Інші витрати операційної діяльності" К-т 372 "Розрахунки з підзвітними особами" в сумі 1316,0 грн, Д-т 949 "Інші витрати операційної діяльності" К-т 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" в сумі 15452,0 грн. До перевірки не надані первині документи, які підтверджують, що позивачем у 2016 році понесені витрати в сумі 300037,0 грн, які формують склад інших операційних витрат. Щодо податкових повідомлень-рішень форми Р № , яким визначено податкове зобов`язання з ПДВ в сумі 1064360,0 грн та штрафну санкцію в сумі 266090,0 грн та форми В4 № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 623,0 грн, зазначає, що перевіркою встановлено невикористання у власній господарській діяльності зернових та продукції їх переробки за цінами придбання в загальній сумі 5179600,00 грн, у зв`язку із списанням їх з балансу за відсутності факту їх реалізації або використання у виробництві хлібобулочних виробів. Враховуючи зазначене, позивачем порушено вимоги 198.5 ст. 198 ПК України в результаті не проведення нарахування податкових зобов`язань по товарах, під час придбання яких суми ПДВ були включені до податкового кредиту, та які не використані в власній господарській діяльності позивача, що призвело до заниження податкових зобов`язань в загальній сумі 1035920,0 грн. Щодо завищення коригування податкових зобов`язань в сумі (-) 29063 грн. внаслідок не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №2 від 08.08.2017 до податкової накладної від 31.08.2017 №5, вказує, що позивач до податкової декларації за серпень 2017 року подав розрахунок коригування сум податку на додану вартість, на підставі якого проведено коригування податкових зобов`язань в сумі (-) 45730,0 грн. В той же час перевіркою встановлено, що в Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем зареєстровано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 08.08.2017 року до податкової накладної від 31.05.2017 року в сумі (-) 16666,67 грн. В Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем не зареєстровано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 2 від 08.08.2017 до податкової накладної від 31.05.2017 року № 55 на суму ПДВ (-) 29063.33 грн. Таким чином, позивач в порушення п. 192.1 ст. 192 ПК України завищив коригування податкових зобов`язань в сумі (-) 29063,0 грн, в тому числі за серпень 2017 року в сумі (-)29063,0 грн., внаслідок чого податковим повідомленням-рішенням форми Р застосовано штрафну санкцію, визначену п. 123.1 ст. 123 ПК України. Щодо податкового повідомлення-рішення форми ПН №, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 852350,0 грн за не складання та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних, вказує, що перевіркою встановлено, що позивачем не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних окремі зведені податкові накладні у порядку, визначеному пунктом 198.5 статті 198 ПК України, на загальну суму ПДВ 1035920,0 грн, та не зареєстровані податкові накладні та розрахунок коригування на загальну суму ПДВ 668690,00 грн. Крім того, звертає увагу, що в позовній заяві позивач не заперечує щодо порушення в частині не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних на загальну суму ПДВ 389627,0 грн, в тому числі: №28 від 14.08.2017 на суму ПДВ 100128 грн, № 20 від 14.09.2017 на суму ПДВ 15000,0 грн, № 49 від 20.11.2017 на суму ПДВ 44610,0 грн, № 46 від 07.12.2017 на суму ПДВ 200826,0 грн, та розрахунку коригування № 2 від 08.08.2017 до податкової накладної № 55 від 31.05.2017 на суму ПДВ (-) 29063,0 грн. Щодо податкових повідомлень-рішень форми Р №, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 5044,07 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 1261,02 грн, форми Р №, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 50664,09 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 12666,02 грн, вказує, що у власності позивача перебуває нерухоме майно, а саме: комплекс, загальною площею 5506,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Шепетівка, вулиця Тітова, будинок 1Г. У склад комплексу входить будівля адмінкорпусу площею 931,3 кв.м. та будівля - приміщення ветпункту комплексу по відгодівлі ВРХ, площею 215,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Шепетівський район, с. Судилків, вулиця Білокриницька, будинок 4 с. Позивач податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктах нежитлової нерухомості, що перебувають у його власності по офісній будівлі (будівля адмінкорпусу) площею 931,3 кв.м. та приміщення ветпункту (інші будівлі), площею 215,8 кв.м. у 2016 році - першому півріччі 2019 року не нараховував та не сплачував. Не сплачений до бюджету податок на нерухоме майно, відмінне від земельного ділянки, склав 56782,19 грн. Щодо підстав прийняття податкового повідомлення-рішення форми ПС № , яким застосовано штрафну санкцію в сумі 510 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач вказує не подання позивачем податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016, 2017, 2018, 2019 роки. Щодо податкового повідомлення-рішення форми ПС №, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 510 грн по податку на доходи фізичних осі, відповідач зазначає, що підставою для його прийняття слугувало не відображення в податкових розрахунках доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форми 1-ДФ) у періоді 2016-2019 роках суми виплаченої гр. ОСОБА_1 , поворотної фінансової допомоги. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 13 липня 2020 року Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі за правилами загального провадження.

Ухвалою від 20 серпня 2020 року Хмельницький окружний адміністративний суд продовжив строк підготовчого провадження у справі №560/2496/19 на 30 днів.

В судовому засіданні 20 серпня 2020 року Хмельницький окружний адміністративний суд усною ухвалою відмовив Головному управлінню ДПС у Хмельницькій області в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем місячного строку на оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, оскільки постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 №211 (із змінами та доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня 2020 на усій території України установлений карантин. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року №540-IX внесені зміни у розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України шляхом доповнення пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)". Таким чином, строк звернення до адміністративного суду продовжуються на строк дії карантину. Отже, враховуючи вимоги пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що строк звернення до суду з вказаним позовом позивач не пропустив.

Ухвалою від 24 вересня 2020 року Хмельницький окружний адміністративний суд закрив підготовче провадження у адміністративній справі №560/3679/20, призначив справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача висловився проти задоволення позовних вимог.

Надав додаткові пояснення щодо встановлених документальною перевіркою порушень, в яких зазначив, що завищення показників у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Звіту про фінансові результати (форма №2) у 2016 році в сумі 6395697,0 грн, та у рядку 2180 "Інші операційні витрати" Звіту про фінансові результати (форма №2) у 2016 році в сумі 300037,0 грн. відбулось внаслідок невідповідності показників бухгалтерського обліку показникам фінансової звітності.

Щодо порушення в частині віднесення до складу собівартості витрат в сумі 5481524,0 грн, без визнання доходів, для отримання яких вони здійснені зауважує, що під час проведення документальної планової перевірки позивач не надав до перевірки акти списання від 31.07.2017, 25.06.2018, 27.09.2018, 30.11.2018, накази про проведення інвентаризації з відповідними датами. Крім того, вказані документи не надавалися позивачем і на запити про надання пояснень та копій документів, які направлялися під час проведення перевірки. Звертає увагу, що в акті планової перевірки здійснений запис про проведення позивачем у перевіреному періоді інвентаризації основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів тощо. В акті зазначено, що позивачем проведено інвентаризацію станом на 02.01.2016, на 02.01.2018 та 02.01.2019. За результатами інвентаризації складено інвентаризаційний опис, нестач та надлишків не виявлено. Отже, вказане свідчить про те, що позивачем не проводилися інвентаризації ТМЦ станом на 31.07.2017, 25.06.2018, 27.09.2018, 30.11.2018, і вказані вище накази та акти на списання за цими датами були відсутні на час проведення документальної планової перевірки. Крім того, в актах на списання міститься велика кількість арифметичних помилок, які ставлять під сумнів достовірність інформації, що в них вказана. Також відсутні документи щодо списання муки та висівок. Тому, перевіркою зроблений висновок про завищення собівартості реалізованої готової продукції (робіт, послуг), внаслідок віднесення до її складу витрат без визнання у таких звітних періодах доходу, для отримання якого вони здійснені, та про безпідставність включення до складу собівартості реалізованої готової продукції (товарів, робіт, послуг) таких витрат.

Щодо порушення в частині не віднесення зобов`язання - кредиторської заборгованості в сумі 1229903,0 грн, яке не підлягає погашенню на дату балансу, до складу інших доходів І півріччя 2019 року, вказує, що позивач зобов`язаний здійснювати інвентаризацію сум кредиторської заборгованості, в тому числі щодо якої строк позовної давності минув, та відображати за наслідками цієї інвентаризації відповідні дані як в бух обліку, так і в фінансовій звітності. Перевіркою встановлено, що кредиторська заборгованість по виданих векселях, є такою, по якій минув строк позовної давності. Суми кредиторської заборгованості, які не підлягають погашенню на дату балансу, згідно ПСБО "Дохід" підлягають включенню до складу інших доходів. Позивач продовжував відображати суми кредиторської заборгованості по векселях (що не підлягає погашенню) на рахунку 621 як поточну заборгованість, в тому числі і станом на 30.06.2019 року.

Щодо порушення в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ в загальній сумі 1035920,0 грн в результаті не нарахування їх у відповідності до пункту 198.5г статті 198 ПК України, зазначає, що в судових засіданнях позивач підтвердив, що в зв`язку з псуванням зерна, муки, висівок вказані ТМЦ не використані ним у господарській діяльності. При цьому зауважував, що причиною знищення (псування) є дія обставин непереборної сили, тому п. 198.5г ст.198 ПК України в даному випадку застосовувати не підлягає. Однак, згідно з актами на списання, псування зерна, муки, висівок відбулося через технічну несправність покрівлі складу зберігання зерна, через яку в період осадків відбулося попадання вологи на поверхню муки, що там перебувала, що не підпадає під визначення обставин непереборної сили. Крім того, згідно з закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", обставини непереборної сили підтверджуються сертифікатами торгово-промислові палати, виданими на звернення суб`єкта господарювання. Позивач не довів, що псування зерна, муки, висівок зумовлено дією обставин непереборної сили, та не надав відповідних, визначених законодавством, документів на підтвердження.

В поданому заперечені щодо додаткових пояснень, наданих відповідачем, позивач вказує, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності ПП"МВМ-13" проводило інвентаризацію на кінець звітного періоду. Так згідно з наказом №67 від 30.12.2015 року проведена інвентаризація станом на 02 січня 2016 року, на підставі наказу №72 від 28.12.2017 року проводилась інвентаризація станом на 02.01.2018 року, на підставі наказу №79 від 28.12.2018 року проведена інвентаризація станом 02.01.2019 року. Інвентаризація проведена на кінець звітного періоду не відображає розходження які були виявленні і списанні на підставі наказів про списання псування, або нестачі майна в проміжних періодах. В результаті виявлено псування борошна, висівок у липні 2017 (у зв`язку з технічною несправністю покрівлі склад зберігання зерна в період осадки і відбулося попадання вологи на поверхню муки, яка складувалася в приміщенні складу, що призвело до її повного псування). Для оцінки збитків створена комісія на підставі наказу №52 від 31.07.2020 року. В результаті інвентаризації комісія склала акт №2 від 31.07.2020 року на загальну суму 2424413,27 грн.

В червні 2018 року після буревію було частково зірвано шифер зі складу зберігання зерна, що привело до попадання вологи на жито. Довідки з Торгово-Промислової палати не отримували. На підставі наказу №34 від 25.06.2018 року проведено інвентаризацію, за результатом якої складений акт на списання, в табличній частині якого, допущено друкарську помилку і вказано що волога попала на поверхню муки. Найменування та опис (марка, ґатунок і т. д.) вказано вірно, ціни виведенні середні з закругленням до десяткового знаку. Ознаки псування жита, пшениці були виявленні в вересні 2018 року. На підставі наказу №57 від 27 вересня 2018 року, проведено інвентаризацію про, що був складений акт №3 від 27 вересня 2018 року. Найменування та опис (марка, ґатунок і т. д.) в акті зазначено вірно. В підставі про непридатність допущено друкарську помилку. Також була проведена інвентаризація пшениці в листопаді 2018 року на підставі наказу №69 від 30.11.2018 року. Акт №4 від 30.11.2018 року складений та підписаний комісією. Найменування та опис (марка, ґатунок і т. д.) вірні. В табличній частині при зазначенні підстави непридатності допущено друкарську помилку (бланк акту копіювався з попереднього). Накази на проведення інвентаризації та акти підписані членами комісії та директором підприємства, який є власником підприємства. На підприємстві відсутня посада комірника, матеріальну відповідальність несе директор. Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства. Акти складені за формою №3-2 в якій передбачені основні показники для списання матеріалів, а саме: найменування, одиниця виміру, ціна та сума. В акті вказана підстава створення комісії, комісія і зазначенні всі підписи. Отже, зауваження безпідставні. Щодо неточності у змісті актів на списання періодів списання зерна, вказує, що зерно списано в періоди, які підтверджуються випискою з головної книги по рахунку208 та журнал - ордерам по рахунку208. На фінансовий результат віднесення списання зерна, борошна на собівартість (а не на 947 рахунок) впливу не має, оскільки це є також затратний рахунок. Крім того, борошно і висівки зарахувались на 26 рахунок "Готова продукція", а згідно п.11 П(С)БО 16 "Витрати" собівартість продукції (робіт, послуг), включаються прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподіленні загальновиробничі витрати. Отже, списані з 26 рахунку борошно і висівки ніяким чином не збільшили собівартість продукції у періоді, що перевірявся, так як були на залишках станом на 01.01.2016 року і витрати на них були здійсненні до 01.01.2016 року.

Заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.

Позивач - приватне підприємство "МВМ-13" зареєстроване 13.04.1994 року.

На підставі наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області від 08.10.2019 № 291, відповідно до статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 та пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового Кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на IV квартал 2019 року, проведена планова виїзна документальна перевірка приватного підприємства "МВМ-13" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2019.

За наслідками перевірки складений акт №0205/22-01-05-02/14149378 від 29.11.2019 року, яким зафіксовані порушення позивачем вимог:

пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 3, пунктів 1, 2 статті 6, пунктів 1, 3 статті 9 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV, підпункту 3 пункту 3, підпунктів 3, 6 пункту 6 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Мінфіну від 07.02.2013,№ 73, зареєстрований в Мінюсті 28.02.2013 №336/22868, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000, №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, пунктів 6, 11, 12, 13, 14, 20 П(С)БО 16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого: занижений податок на прибуток в загальній сумі 2303934,0 грн, в тому числі: за 2016 рік в сумі 1205722,0 грн, 2017 рік в сумі 424636,0 грн, три квартали 2018 року в сумі 75240,0 грн, 2018 рік в сумі 561022,0 грн, півріччя 2019 року в сумі 112554,0 грн, завищено від`ємного значення об`єкта оподаткування за півріччя 2019 року в сумі 607519,0 грн;

пункту 192.1 статті 192, абзацу "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1064360,0 грн, в тому числі в розрізі звітних періодів за: грудень 2016 року в сумі 553,0 грн.; серпень 2017 року в сумі 29063,0 грн.; грудень 2017 року в сумі 422005,0 грн.; вересень 2018 року в сумі 83600 грн.; грудень 2018 року в сумі 529139,0 грн.;

абзацу "г" пункту 198.5 статті 198 , абзацу "в" пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту за червень 2019 року на суму 623 грн.;

пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 11 наказу Мінфіну "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" від 31.12.2015, №1307 не складено окремі зведені податкові накладні за товарами, що не використані у власній господарській діяльності та не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 1035920,0 грн, в тому числі 31 грудня 2016 року на суму ПДВ 553,0 грн, 31 грудня 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн, 30 вересня 2018 року на суму ПДВ 83600,0 грн, 31 грудня 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн, 30 червня 2019 року на суму ПДВ 623,0 грн.

пункту 187.7 статті 187, пункту 192.1 статті 192, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ПП "МВМ-13" не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних па загальну суму ПДВ 668690,0 грн, в тому числі не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 279063,0 грн, в тому числі 10.04.2017 на суму ПДВ 233333,0 грн, 11.05.2017 на суму ПДВ 45730,0 грн, не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкові накладні на суму загальну ПДВ 389627,0 грн, в тому числі №28 від 14.08.2017 на суму ПДВ 100128,0 грн, №20 від 14.09.2017 на суму ПДВ 15000,0 грн, №49 від 20.11.2017 на суму ПДВ 44610,0 грн, №46 від 07.12.2017 на суму ПДВ 200826,0 грн та розрахунок коригування №2 від 08.08.2017 до податкової накладної №55 від 31.05.2017 на суму ПДВ (-) 29063,0 грн;

підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України, пунктів 3.1, 3.2 і 3.6 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Мін`юсті України 30.01.2015 за №111/26556, та подання розрахунку за формою 1ДФ за 1 квартал 2016 -2 квартал 2019 року з недостовірними відомостями;

підпункту 266.2.1 пункту 266.2, підпункту 266.3.3 пункту 266.3, підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 56 782,19 грн, в тому числі: 2016 рік в сумі 1432,02 грн. (І квартал 2016 - 358,0 грн, II квартал 2016 - 358,0 грн, III квартал 2016 - 358,0 грн, IV квартал 2016-358,0 грн.); 2017 рік в сумі 18226,24 грн. (І квартал 2017 - 4556,56 грн, II квартал 2017 - 4556,56 грн, III квартал 2017 - 4556,56 грн, IV квартал 2017 - 4556,56 грн.); 2018 рік в сумі 23213,65 грн (І квартал 2018 - 5803,41 грн, II квартал 2018 - 5803,41 грн, III квартал 2018 - 5803,41 грн, IV квартал 2018 - 5803,41 грн); півріччя 2019 року в сумі 13910,28 грн (І квартал 2019 - 6955,14 грн, II квартал 2018 - 6955,14 грн);

підпункту 266.7.5 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України та не поданння Податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, за 2017 рік, 2018 рік , 2019 рік.

На підставі акту перевірки, Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 року форми "Р" № , форми "В4" №, форми "ПН" №, форми "Р" №, форми "П" №, форми "Р" №, форми "Р" №, форми "ПС" №, форми "ПС" №, які позивач оскаржив в адміністративному порядку.

Рішенням №9561/6/99-00-08-05-01-06 від 16.03.2020 року Державна податкова служба України залишила податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області від 24.12.2019 року №, №. №, № №, №, №, №, № без змін, а скаргу приватного підприємства "МВМ-13" - без задоволення.

Позивач, вважаючи податкові повідомлень-рішень від 24.12.2019 року форми "Р" № , форми "В4" №, форми "ПН" №, форми "Р" №, форми "П" №, форми "Р" №, форми "Р" №, форми "ПС" №, форми "ПС" № протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд враховує таке.

Податкові повідомлення - рішення форми Р № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 2303934 грн. та штрафну санкцію в сумі 575984 грн. та форми П№ , яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 60 7519 грн прийняті на підставі відображених у акті перевірки висновках відповідача щодо порушення пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі ПК України) , пункту 2 статті 3, пунктів 1, 2 статті 6, пунктів 1, 3 статті 9 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV, підпункту 3 пункту 3, підпунктів 3, 6 пункту 6 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Мінфіну від 07.02.2013 № 73, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, пункту 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, пунктів 6, 11, 12, 13, 14, 20 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, та заниження податку на прибуток в загальній сумі 2303934,0 грн, в тому числі: за 2016 рік в сумі 1205722,0 грн, 2017 рік в сумі 424636,0 грн, три квартали 2018 року в сумі 75240,0 грн, 2018 рік в сумі 561022,0 грн, півріччя 2019 року в сумі 112554,0 грн і завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за півріччя 2019 року в сумі 607519,0 грн;

Фактичною підставою для вказаних податкових повідомлень - рішень слугувало заниження позивачем фінансового результату до оподаткування в загальній сумі 13407161 грн, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в сумі 607519 грн та заниження податку на прибуток в сумі 2303934 грн у зв`язку з:

заниженням показників у рядках 2240 Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва «Інші доходи» в сумі 1229903 грн.;

завищенням показників у рядках 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва на загальну суму 11877221 грн.;

завищенням показників у рядках 2180 «Інші операційні витрати» Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва на загальну суму 300037 грн.

За даними перевірки заниження показників у рядках 2240 Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва «Інші доходи» в сумі 1229903 грн відбулось у зв`язку з не включенням до складу доходів у звітних періодах 2014 року - півріччя 2019 року кредиторської заборгованості в сумі 1229902,71 грн за виданими 19.02.2010 позивачем векселедержателю - TOB «Юніком Трейдінг» простими векселями в загальній сумі 1229902,71 грн серії АА №№ 0054765. 0054766. 0054767, 0054768, 0054769, 0054770, 0054771, 0054772, 0054773, 0054774, 0054775, 0054776 номінальною вартістю 114,903 тис грн та датою погашення «за пред`явленням».

Передача векселів оформлена актом від 19.02.2010 приймання - передачі простих векселів в кількості 12 штук на загальну суму 1229902,71 грн, підписаним ТОВ «Юніком Трейдінг» і ПП «МВМ-13» в рахунок оплати грошового боргу позивача перед ТОВ «Юніком Трейдінг» за отриману продукцію згідно з договором поставки від 03.11.2008 та додатковою угодою до нього № 1 від 14.12.2009.

ТОВ «Юніком Трейдінг» протягом одного року від дати складання - до 19.02.2011 не пред`явило вказані прості векселі на суму 1229902,71 грн до оплати, розрахунки між ним та позивачем за поставлений товар у будь якій іншій формі, в тому числі і шляхом стягнення боргу в судовому порядку не проведені.

Станом на 30.06.2019 кредиторська заборгованість в сумі 1229902,71 грн. обліковувалася на балансі позивача по К-ту рахунку 621 «Короткострокові векселі, видані в національній валюті» як поточне зобов`язання.

Вважаючи, що термін позовної давності щодо стягнення в судовому порядку заборгованості за простими векселями в загальній сумі 1229902,71 грн минув 20.02.2014, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пунктів 44.1 і 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, пункту 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, у зв`язку з не включенням цієї кредиторської заборгованості, як зобов`язання, яке не підлягає погашенню на дату балансу, до складу інших доходів І півріччя 2019 року.

За змістом підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до пункту 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пунктом 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» передбачено, зокрема, що доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Позивач (векселедавець) та його контрагент (векселедержатель) - TOB «Юніком Трейдінг» узгодили, що прості векселі в загальній сумі 1229902,71 грн серії АА №№ 0054765. 0054766. 0054767, 0054768, 0054769, 0054770, 0054771, 0054772, 0054773, 0054774, 0054775, 0054776 номінальною вартістю 114,903 тис грн можуть бути погашені за датою пред`явлення.

Відповідно до статті 34 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, яка набрала чинності для України 6 січня 2000 року (далі - Конвенції), переказний вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні. Він повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

За змістом статті 77 Конвенції до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, зокрема, щодо строку платежу (статті 33 - 37).

Статтею 76 Конвенції передбачено, що простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред`явленням.

Таким чином, у відповідності до статті 34 Конвенції простий вексель повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

Протягом строку, визначеного пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», зазначені векселі не пред`явлені позивачу для погашення, будь які зміни щодо способу та термінів їх оплати позивач та TOB «Юніком Трейдінг» не здійснювали.

Згідно з пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу; довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Відповідно до пункту 10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» поточні зобов`язання включають, зокрема, поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями.

Отже, поточними зобов`язаннями для цілей оподаткування визнається поточна кредиторська заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, яка повинна бути погашена протягом дванадцяти місяців.

Тому, з урахуванням вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» позивач правомірно відобразив вартість простих веселів як поточне зобов`язання.

ТОВ «Юніком Трейдінг» протягом одного року від дати складання - до 19.02.2011, не пред`явило вказані прості векселі на суму 1229902,71 грн до оплати, а після цієї дати не вживало заходи щодо стягнення боргу в судовому порядку.

Безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності (підпунктом "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина 1 статті 257 ЦК України).

Підпункт а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України не встановлює будь-які додаткові умови для визнання заборгованості за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, безнадійною. Тож виключним та достатнім критерієм для визнання заборгованості безнадійною згідно з пп. "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України є сплив строку позовної давності за зобов`язаннями щодо такої заборгованості, незалежно від того, звертався кредитор до суду з метою її стягнення, чи ні.

Строк позовної давності щодо стягнення в судовому порядку заборгованості в сумі 1229902,71 грн по поточних зобов`язаннях за простими векселями закінчився 20.02.2014.

Зазначена обставина визнається відповідачем в судовому засіданні та відображена в акті перевірки.

Пунктом 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» передбачено, зокрема, що доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Таким чином, сума зобов`язання за простими векселями в розмірі 1229902,71 грн, визнаного позивачем та включеного до поточних зобов`язань з 2011 року, що не підлягає погашенню повинна бути включена до складу доходу у звітному періоді, на який припадає дата завершення терміну позовної давності (20.02.2014 року) - за 1 півріччя 2014 року.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тому, включення відповідачем за результатом перевірки безнадійної заборгованості за простими векселями в розмірі 1229902,71 грн, строк позовної давності щодо якої закінчився 20.02.2014, до зобов`язань 1 півріччя 2019 року, та, відповідно, донарахування у зв`язку з цим податкового зобов`язання з податку на прибуток у 2019 році в сумі 1205722 грн та штрафу в сумі 575984,0 грн і зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 60 7519,0 грн є неправомірним.

За даними перевірки завищення показників у рядках 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва на загальну суму 11877221 грн, в тому числі за: 2016 в сумі 6398419 грн, 2017 рік в сумі 2359091 грн, 2018 рік в сумі 3116793 грн, півріччя 2019 року в сумі 2918 грн, відбулось за рахунок:

невідповідності показників бухгалтерського обліку показникам фінансової звітності в сумі 6395697 грн;

віднесення до складу собівартості витрат в сумі 5481524 грн без визнання доходів, для отримання яких вони здійснені.

Перевіркою встановлено, що у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансові результати за 2016 рік позивачем задекларовано показник в сумі 21886000 грн.

Водночас, відповідно до головної книги і рахунків 902 «Собівартість реалізованої готової продукції», 903 «Собівартість реалізованих робіт та послуг» собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за 2016 рік складає 15490303 грн, в тому числі по рахунку: 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» - 3006361 грн, 903 «Собівартість реалізованих послуг» - 12483942 грн. Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у 2016 році згідно регістрів бухгалтерського обліку сформована позивачем кореспонденціями рахунків:

Д-т 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» в сумі 3006361 грн. з К-ту рахунків 206 «Матеріали передані на переробку» в сумі 357201 грн., 26 «Готова продукція» в сумі 2649160 грн.; Д-т 791 «Результат операційної діяльності» - К-т 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» в сумі 3006361 грн.;

Д-т 903 «Собівартість реалізованих робіт та послуг» з К-ту рахунку 23 «Виробництво» в сумі 12483942 грн.; Д-т 791 «Результат операційної діяльності» - К-т 903 «Собівартість реалізованих робіт та послуг» в сумі 12483942 грн.

Отже, завищення показника у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансові результати за 2016 рік склало 6395697 грн. (21886000 грн. - 15490303 грн.).

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з пунктом 2 статті З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Ані під час перевірки, ані під час судового розгляду справи позивач не надав первинні документів, які підтверджують, витрати позивача у 2016 році в сумі 6395697,0 грн, які формують склад собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг).

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 статті 44 Податкового кодексу).

Пунктом 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

За визначенням Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну від 24.05.1995 № 88, облікові регістри - це носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів тощо, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку. Інформація до облікових регістрів переноситься після перевірки первинних документів за формою і змістом. Відповідальність за несвоєчасне складання облікових регістрів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці облікові регістри

Відповідно до пунктів 2 та 3 розділу III П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Мінфіну від 07.02.2013 № 73 фінансова звітність повинна містити лише доречну інформацію, яка впливає на прийняття рішень користувачами, дає змогу вчасно оцінити минулі, теперішні та майбутні події, підтвердити та скоригувати їхні оцінки, зроблені у минулому. Фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою). Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною (правдивою), якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності.

Отже, основою фінансової звітності платника податків є бухгалтерський облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, який здійснюється відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України на підставі первинних документів, що фіксують здійснення господарських операцій. Інформація, наведена платником податків у фінансовій звітності, в тому числі і щодо розміру чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), є достовірною лише у разі відповідності її даним бухгалтерського обліку такого платника податків. Відповідальність за недостовірність даних фінансової звітності (невідповідність даним бухгалтерського обліку) несе платник податків, який склав відповідну звітність.

В судовому засіданні позивач не заперечив той факт, що зазначений ним у Звіті про фінансові результати за 2016 рік у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» показник в сумі 21886000,0 грн не відповідає даним бухгалтерського обліку по рахунках 902 «Собівартість реалізованої готової продукції», 903 «Собівартість реалізованих робіт та послуг» за вказаний період, відповідно до яких собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за 2016 рік складає 15490303,0 грн.

Тому, суд вважає правомірними висновки відповідача щодо заниження податку на прибуток на 11512225,0 грн у зв`язку з завищенням показника у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансові результати (форма №2) у 2016 році в сумі 6395697 грн за рахунок не відповідності показників бухгалтерського обліку показникам фінансової звітності та не підтвердження первинними документами витрат в сумі 6395697 грн, що формують склад собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг).

За даними перевірки в період з 2016 по 1 півріччя 2019 позивач включив до складу собівартості реалізованої готової продукції витрати в загальній сумі 5481524,0 грн, в тому числі:

витрати на придбання зерна жита та пшениці і висівок, списаних з балансу без визнання у звітному періоді доходів, для отримання яких вони здійснені,

2017 році в сумі 191192 грн на придбання висівок в кількості 151094 кг, що призвело до зменшення податку на прибуток в сумі 34414 грн;

у 2018 році в сумі 2810883 грн на придбання зерна озимої пшениці в кількості 120000 кг і жита зерна жита в кількості 116000 кг, що призвело до зменшення податку на прибуток в сумі 505959 грн;

У 2019 році в сумі 5581 грн. на придбання висівок в кількості 3900 кг, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 1004 грн; та

витрати на придбання муки та висівок, списаних з балансу понад норму витрат, визначену у рецептурах та калькуляції продукції, без визнання у звітному періоді доходів, для отримання яких вони здійснені, в тому числі:

У 2016 році в сумі 2722 грн на придбання муки в кількості 963,58 кг, що призвело до зменшення податку на прибуток в сумі 490 грн;

У 2017 році в сумі 2167899 грн на придбання муки в кількості 642964,18 кг, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 390222 грн,

У 2018 році в сумі 300329 грн. на придбання муки в кількості 88848,33 кг , що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 54059 грн.

У І півріччі 2019 року в сумі 2918 грн на придбання муки в кількості 900,28 кг, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 525 грн.

Відповідно до пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За змістом пункту 6 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України

від 31 грудня 1999 р. N 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України

19 січня 2000 р. за N 27/4248, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Положеннями частини 1 статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. За визначенням статті 1 вказаного Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до підпунктів 2.1 і 2.2 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Отже, облік та відображення в бухгалтерському обліку платника податку витрат, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування, здійснюється на підставі первинних документів, оформлених з дотриманням закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За змістом пункту 5 розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02 вересня 2014 року N 879, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 р. за N 1365/26142 (далі - Положення про інвентаризацію) з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства проводиться інвентаризація. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Відповідно до пункту 7 розділу І Положення про інвентаризацію проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, у разі встановлення фактів псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства.

Положеннями пункту 15 розділу ІІ Положення про інвентаризацію передбачено, що для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства застосовуються інвентаризаційні описи.

Згідно з пунктами 4.1 і 4.4. розділу 4 Положення про інвентаризацію інвентаризація запасів проводиться за місцями зберігання. Виявлені під час інвентаризації непридатні або зіпсовані запаси вносяться до окремого інвентаризаційного опису, в якому вказуються найменування відповідних запасів, їх кількість, причини, ступінь і характер псування, пропозиції щодо їх знецінення, списання або можливості використання цих предметів у господарських цілях.

За змістом пункту 14 розділу ІІ Положення про інвентаризацію інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за N 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обов`язкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням. М

Отже, витрати, понесені у зв`язку із списанням зерна та висівок через їх псування, повинні бути підтверджені, первинними документами, складеними відповідно до Положення про інвентаризацію з дотриманням вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

На підтвердження витрат на придбання зерна жита та пшениці і висівок, списаних у зв`язку з псуванням, ( у 2017 році висівок в сумі 191192 грн в кількості 151094 кг, у 2018 році озимої пшениці в кількості 120000 кг і жита зерна жита в кількості 116000 кг в загальній сумі 2810883 грн та у першому півріччі 2019 року висівок в сумі 5581 грн. в кількості 3900 кг) позивач надав:

наказ №52 від 31.07.2017 року про проведення інвентаризації у зв`язку з виявленням псування борошна і висівок (у зв`язку з технічною несправністю покрівлі складу зберігання зерна відбулося попадання вологи на поверхню муки, яка зберігалась в приміщенні складу, що призвело до її повного псування),

акт списання №2 від 31.07.2017 борошна і висівок на суму 2424413,27 грн;

наказ №34 від 25.06.2018 року про проведення інвентаризації зерна жита у зв`язку псуванням через потрапляння вологи через покрівлю складу зберігання зерна, з якої під час буревію частково зірвано шифер;

акт списання №1 від 25.06.2018 року жита на суму 87200,0 грн у зв`язку з псуванням

наказ №57 від 27.09.2018 року про проведення інвентаризації зерна у зв`язку з псуванням жита і пшениці

акт списання №3 від 27.09.2018 року жита і пшениці на загальну суму1900000,0 грн у зв`язку з псуванням

наказ №69 від 30.11.2018 року про проведення інвентаризації пшениці

акт списання №4 від 30.11.2018 року пшениці на суму 895961,31 грн у зв`язку з псуванням.

Відповідно до абзацу першого підпункту 2.4 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Акти на списання зерна та висівок у зв`язку з їх псуванням складені з дотриманням зазначених вимог Положення за формою №3-2 і містять основні показники для списання матеріалів (найменування, одиницю виміру, ціну та суму), підставу створення інвентаризаційної комісії, підписи усіх членів комісії.

За змістом пункту 7 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Тому, акт списання №2 від 31.07.2017 року борошна і висівок на суму 2424413,27 грн, акт списання №1 від 25.06.2018 року жита на суму 87200,0 грн, акт списання №3 від 27.09.2018 року жита і пшениці на загальну суму1900000,0 грн та акт списання №4 від 30.11.2018 року пшениці на суму 895961,31 грн суд вважає належними доказами, які підтверджують право позивача на віднесення вартості цих активів до витрат, які враховується при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток. Зазначені витрати правомірно віднесені ним до витрат тих звітних періодів, в яких відбулось списання з балансу позивача зерна та висівок.

Доводи відповідача щодо відсутності цих актів під час перевірки та наявності у цих актах математичних помилок, як підстав визнання їх неналежними доказами формування витрат, суд вважає безпідставними, оскільки під час судового розгляду справи відповідач не надав суду докази відмови позивача надати ці акти на вимогу перевіряючих під час перевірки (відповідні запити та акти про відмову надати документи), а відповідно до абзацу другого пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до пункту 11 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Згідно з пунктом 17 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

За змістом пункту 20 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до інших операційних витрат включаються, зокрема, витрати від знецінення запасів та нестачі й втрати від псування цінностей.

Отже, витрати на списання цінностей, що зберігались на складі, у зв`язку з їх псуванням не включаються до собівартості готової продукції.

Разом з тим, зазначені витрати включаються до інших операційних витрат, які також враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Підставою для збільшення за наслідками перевірки позивачу податкових зобов`язань з податку на прибуток по операціях із списання зерна пшениці і жита та висівок у зв`язку з їх псуванням слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" щодо складових собівартості реалізованої продукції.

Разом з тим, відповідно до підпункту 86.10 статті 86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

За визначенням підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

З урахуванням положень пункту 134.1 статті 134 ПК України та Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" об`єкт оподаткування податком на прибуток визначається, зокрема шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства, на витрати відповідного звітного періоду.

Помилкове віднесення позивачем у 2017 - півріччі 2019 руку витрат на списання зерна жита і пшениці та висівок, у зв`язку із псуванням, підтверджених відповідними актами списання, до собівартості реалізованої продукції, замість включення їх до інших операційних витрат, не впливає та не змінює фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток.

Тому, висновки відповідача щодо заниження у зв`язку з цим податку на прибуток в сумі 540373,0 суд вважає безпідставними

Водночас, на підтвердження витрат на списання у 2018 році висівок в кількості 3900 грн на суму 5581 грн, включених позивачем до собівартості готової продукції позивач не надав первинні документи, які підтверджують зазначені господарські операції.

Тому, висновки відповідача щодо заниження у зв`язку із списанням висівок у 2018 році податку на прибуток в сумі 1004,0 грн суд вважає правомірними.

Правомірними також є висновки відповідача щодо заниження фінансового результату до оподаткування у зв`язку з неправомірним включенням до собівартості готової продукції таких витрат:

у 2016 році - сумі 490 грн. через завищення собівартості реалізованої готової продукції (робіт, послуг) в сумі 2722 грн. внаслідок віднесення до її складу витрат при списанні з балансу муки в кількості 963,58 кг понад норму витрат, визначену у рецептурах та калькуляції продукції;

у 2017 році - в сумі 390222 гри, через завищенням собівартості реалізованої готової продукції (робіт, послуг) в сумі 2167899 грн. внаслідок віднесення до її складу витрат без визнання у звітному періоді доходів, для отримання яких вони здійснені, при списанні з балансу муки в кількості 642964,18 кг понад норму витрат, визначену у рецептурах та калькуляції продукції;

у 2018 році в сумі 54059 грн. через завищенням собівартості реалізованої готової продукції (робіт, послуг) в сумі 300329 грн. внаслідок віднесення до її складу витрат без визнання у звітному періоді доходів, для отримання яких вони здійснені, при списанні з балансу муки в кількості 88848,33 кг понад норму витрат, визначену у рецептурах та калькуляції продукції;

у І півріччі 2019 року в сумі 525 грн. через завищення собівартості реалізованої готової продукції (робіт, послуг) в сумі 2918 грн. внаслідок віднесення до її складу витрат без визнання у звітному періоді доходів, для отримання яких вони здійснені, при списанні з балансу муки в кількості 900,28 кг понад норму витрат, визначену у рецептурах та калькуляції продукції.

За змістом пункту 11 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Перевіркою встановлено, випічку хлібобулочних виробів позивач здійснює відповідно до рецептур та калькуляції на 1 заміс кожного виду продукції, затверджених директором ОСОБА_1 . До перевірки надано рецептури та калькуляції по усіх видах хлібобулочних виробів, що випущено та реалізовано у перевіреному періоді позивачем.

Так, згідно калькуляції на хліб «Особливий» 0,6 кг на 1 заміс тіста, вихід 57 шт. виробів необхідно борошно пшеничне в/г 12.5 кг. борошно пшеничне 1/г 12.5 кг. Прямі матеріальні витрати на одиницю хліба «Особливий» 0,6 кг складають: борошно пшеничне в/г - 219.29 грам (12.5 кг : 57 шт), борошно пшеничне 1/г - 219,29 грам (12.5 кг : 57 шт). В аналогічному порядку визначені прямі матеріальні витрати - необхідна кількість борошна для виробництва одиниці усіх інших видів хлібобулочних виробів, що вироблені та реалізовані позивачем у перевіреному періоді.

Розрахунок прямих матеріальних витрат - борошна, необхідних для виробництва вироблених та реалізованих позивачем у перевіреному періоді хлібобулочних виробів, проведено на підставі калькуляцій, рецептур, журналу - ордеру і відомості по К-ту рахунку 26 «Готова продукція», даних Єдиного реєстру податкових накладних. Згідно калькуляції та рецептур, які самостійно розроблені підприємством на виробництво хлібобулочних виробів, не передбачено використання прямих матеріальних витрат - висівок.

Відповідно до наданих позивачем під час перевірки калькуляції та рецептур для виробництва хлібобулочних виробів, реалізованих у періоді, що перевірявся, необхідно було використати у 2016 році борошно пшеничне і житнє в загальній кількості 26979,13 кг, у 2017 році в загальній кількості 26852,93 кг, у 2018 році в загальній кількості 31072,04 кг, у півріччі 2019 року в загальній кількості 14018,51 кг.

За даними регістрів бухгалтерського обліку по рахунках 23 «Виробництво», 26 «Готова продукція», 901 «Собівартість реалізованої готової продукції», Д-т 903 «Собівартість реалізованих робіт, послуг» позивачем списано на прямі матеріальні витрати виготовлених та реалізованих хлібобулочних виробів борошно пшеничне і житнє: у 2016 році в загальній кількості 27942,71 кг, у 2017 році в загальній кількості 669817,11 кг, у 2018 році в загальній кількості 119920,37 кг, у півріччі 2019 року в загальній кількості 14918,79 кг.

Отже, позивачем на прямі матеріальні витрати виробництва хлібобулочних виробів віднесено борошна більше, ніж самостійно визначено у складі статей виробничої собівартості калькуляцій та рецептур на хлібобулочні вироби в загальній кількості 733676,37 кг, за виробничою собівартістю в сумі 2473866,0 грн, в тому числі: у 2016 році в кількості 963.58 кг, за виробничою собівартістю в сумі 2722,0 грн, у 2017 році в кількості 642964,18 кг, за виробничою собівартістю в сумі 2167899,0 грн, у 2018 році в кількості 88848,33 кг, за виробничою собівартістю в сумі 300329,0 грн у півріччі 2019 року в кількості 900.28 кг. за виробничою собівартістю в сумі 2918,0 грн.

Ані під час перевірки, ані під час судового розгляду спору позивач не надав первинні документи, що підтверджують обгрунтованість використання борошна для випікання хлібобулочних виробів понад норму, затверджену у калькуляціях та рецептурах, та , відповідно, правомірність віднесення витрати на списання зазначеного борошна до собівартості готової продукції.

Тому, висновки відповідача щодо завищення позивачем фінансового результату до оподаткування по вказаних операціях на загальну суму 445296,0 грн суд вважає правомірними.

У 2016 році у рядку 2180 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати (форма №2) за 2016 рік позивач задекларував витрати в загальній сумі 582000,0 грн.

Відповідно до наданих до перевірки головної книги, аналізу рахунку 94 «Інші витрати операційної діяльності» перевіркою визначено інші операційні витрати за 2016 рік в сумі 281963 грн. Таким чином, відхилення між даними звіту про фінансові результати та даними бухгалтерського обліку позивача склало 300037,0 грн.

Перевіркою встановлено, що в бухгалтерському обліку за 2016 рік інші операційні витрати в сумі 281963,0 грн відображені кореспонденцією рахунків: Д-т 943 «Собівартість реалізованих виробничих запасів» К-т 20 «Виробничі запаси» в сумі 265112,0 грн, Д-т 946 «Втрати від знецінення запасів» К-т 37 «Розрахунки з різними дебіторами» в сумі 830,0 грн, Д-т 949 «Інші витрати операційної діяльності» К-т 372 «Розрахунки з підзвітними особами» в сумі 1316,0 грн, Д-т 949 «Інші витрати операційної діяльності» К-т 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» в сумі 15452,0 грн.

До перевірки позивач не надав первинні документи, які підтверджують витрати в сумі 300037,0 грн, включені ним у 2016 році до складу інших операційних витрат.

Не надані такі документи і під час судового розгляду справи.

Частиною 2 статті 3 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною 1 статті 9 вказаного вище Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Підпунктом 44.1 ст. 44 ПК України платникам податків заборонено формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, фінансової звітності, іншими документами, пов`язаними з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством

Тому, відповідачем правомірно сформовано висновок про порушення позивачем пункту 3 цього П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» та подання Звіту про фінансові результати (форма №2) за 2016 рік з недостовірними даними, в зв`язку з завищенням показника у рядку 2180 «Інші операційні витрати» через невідповідність даним бухгалтерського обліку на суму 300037,0 грн. та не підтвердження первинними документами витрат в сумі 300037,0 грн, що формують склад інших операційних витрат, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування на 54007,0 грн.

Згідно з підпунктом 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1. 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, вказане тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень - рішень форми Р № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 2303934 грн. та штрафну санкцію в сумі 575984 грн. та форми П № , яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 607 519 грн, необхідно задовольнити частково, скасувавши податкове повідомлення - рішення від 24.12.2019 року форми "Р" № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 652402,0 грн та штрафу в сумі 16301,0 грн, та податкове повідомлення - рішення форми П № - в цілому.

Податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 року форми "Р" № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1064360,0 грн, та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 266090,0 грн, та форми В4 № , яким зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість на 623,0 грн, грунтуються на викладених у акті перевірки висновках відповідача про порушення позивачем пункту 192.1 статті 192, абзацу "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1064360,0 грн, в тому числі в розрізі звітних періодів за: грудень 2016 року в сумі 553,0 грн.; серпень 2017 року в сумі 29063,0 грн.; грудень 2017 року в сумі 422005,0 грн.; вересень 2018 року в сумі 83600 грн.; грудень 2018 року в сумі 529139,0 грн, та заниження у зв`язку з цим податкових зобов`язань з податку на додану вартість в загальній сумі 1035920 грн. в результаті не нарахування їх у відповідності до пункту 198.5 г статті 198 ПК України по операціях з списання з балансу серна, висівок та суми, і завищення коригування податкових зобов`язань в сумі (-) 29063,0 грн. внаслідок не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 2 від 08.08.2017 до податкової накладної від 31.08.2017 № 5.

За даними перевірки заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.01.2016 по 30.06.2019 в загальній сумі 1035920,0 грн відбулось у зв`язку з порушенням позивачем визначеного пунктом 198.5 г статті 198 ПК України порядку нарахування податку на додану вартість по операціях із списання з балансу зерна, висівок та борошна у відповідних звітних періодах за відсутності факту їх реалізації або використання у виробництві хлібобулочних виробів, в тому числі у: 2016 році борошна в кількості 963,58 кг, за ціною придбання зерна - 2765,0 грн; 2017 році борошна в кількості 642964,18 кг, за ціною придбання зерна 1867161,0 грн та висівок в кількості 151094 кг, за ціною придбання зерна 242866,49 грн; 2018 році борошна в кількості 88848.33 кг, за ціною придбання зерна 244780,0 грн, висівок в кількості 3900 кг, за ціною придбання зерна 8034,0 грн, Ш кварталі 2018 року пшениці озимої в кількості 120000 кг, за ціною придбання 417999,60 грн; ІУ кварталі 2018 року зерна жита в кількості 116000 кг, за ціною придбання 238869,74 грн та пшениці в кількості 622310,82 кг, за ціною придбання 2154013,28 грн; півріччі 2019 року борошна в кількості 900,28 кг, за ціною придбання зерна 3115,0 грн, під час придбання яких суми ПДВ включені до податкового кредиту.

За визначенням підпункту а пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За змістом пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з підпунктом г пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Суд вважає, що діяльність зі списання позивачем з балансу виробничих запасів (зерна пшениці і жита та висівок), придбаних для використання у господарській діяльності з випікання хлібобулочних виробів та зіпсованих у зв`язку з дією обставин, які не залежать від позивача (складні погодні умови), пов`язана з виробництвом хлібобулочних виробів. Тому, також підпадає під визначення господарської діяльності.

Положеннями підпункту 189.9 статті 189 ПК України передбачено, що у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації. Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Отже, вимоги підпункту г пункту 198.5 статті 198 ПК України щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з списанням позивачем з балансу зерна і висівок у зв`язку з їх псуванням у грудні 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн та у грудні 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн, здійснене в межах господарської діяльності позивача та підтверджене первинними документами, складеними з дотриманням вимог законодавства, не поширюються.

Водночас суд вважає правомірними висновки щодо порушення позивачем вимог підпункту г пункту 198.5 статті 198 ПК України в результаті не нарахування податкових зобов`язань по товарах, під час придбання яких суми ПДВ були включені до податкового кредиту, використання яких у господарській діяльності позивача не підтверджується первинними документами, за заниження у зв1яхку з ним податкових зобов`язань грудні 2016 року в сумі 553,0 грн, вересні 2018 року в сумі 83600,0 грн та червні 2019 року в сумі 623,0 грн.

Крім того, перевіркою встановлене, завищення коригування податкових зобов`язань в сумі (-) 29063 грн. внаслідок не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 2 від 08.08.2017 до податкової накладної від 31 08 2017 №5.

Позивачем до податкової декларації за серпень 2017 року подано розрахунок коригування сум податку на додану вартість, на підставі якого проведено коригування податкових зобов`язань в сумі (-) 45730 грн. Водночас, в Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем зареєстровано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 1 від

року до податкової накладної від 31.05.2017 року на сумі (-) 16666,67 грн. В Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем не зареєстровано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 2 від 08.08.2017 до податкової накладної від 31.05.2017 року № 55 на суму ПДВ (-) 29063.33 грн.

Відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Враховуючи зазначене, висновки відповідача щодо порушення пункту 192.1 статті 192 ПК України та завищення коригування податкових зобов`язань в сумі (-) 29063 грн., в тому числі за серпень 2017 року в сумі (-) 29063 грн., внаслідок не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 2 від 08.08.2017 до податкової накладної від 31.05.2017 року № 55 на суму ПДВ (-) 29063,33 грн є правомірними.

Податковим повідомленням - рішенням форми Р також застосовано штрафну санкцію, визначену п. 123.1 ст. 123 ПК України, у в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень - рішень від 24.12.2019 року форми "Р" № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1064360,0 грн, та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 266090,0 грн, та форми В4 № , яким зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість на 623,0 грн, необхідно задовольнити частково, скасувавши податкове повідомлення - рішення від 24.12.2019 року форми "Р" № в частині грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 951144,0 та штрафу в сумі 237786,0 грн та податкове повідомлення - рішення форми В4 № - в цілому.

Податкове повідомлення - рішення від 24.12.2019 року форми ПН № , яким застосовано штрафну санкцію в сумі 852350,0 грн за не складання та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних, грунтується на відображених у акті перевірки висновках відповідача про порушення позивачем пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, пункту 11 наказу Мінфіну "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" від 31.12.2015, №1307 у зв`язку з не складанням та не реєстрацією в Єдиному реєстрі податкових накладних окремих зведених податкових накладних за товарами, що не використані у власній господарській діяльності, на загальну суму ПДВ 1035920,0 грн та пункту 187.7 статті 187, пункту 192.1 статті 192, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України у зв`язку з не складанням та не реєстрацією в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 668690,0 грн, в тому числі не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 279063,0 грн, в тому числі 10.04.2017 на суму ПДВ 233333,0 грн, 11.05.2017 на суму ПДВ 45730,0 грн, та на суму загальну ПДВ 389627,0 грн, в тому числі №28 від 14.08.2017 на суму ПДВ 100128,0 грн, №20 від 14.09.2017 на суму ПДВ 15000,0 грн, №49 від 20.11.2017 на суму ПДВ 44610,0 грн, №46 від 07.12.2017 на суму ПДВ 200826,0 грн та розрахунок коригування №2 від 08.08.2017 до податкової накладної №55 від 31.05.2017 на суму ПДВ (-) 29063,0 грн.

Зазначеним податковим повідомленням застосована штрафна санкція в загальній сумі 517960 грн. за не складання та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних зведених податкових накладних у порядку. визначеному пунктом 198.5г статті 198 ПК України, на суму ПДВ 1035920 грн., в тому числі: в сумі 276,50 грн. за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 31.12.2016 року за грудень 2016 року на суму ПДВ 553,0 грн, в сумі 211002,50 грн. за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 31.11.2017 року за грудень 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн, в сумі 41800,00 грн за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 30.09.2018 року за вересень 2018 року на суму ПДВ 83600,0 грн, в сумі 264569,50 грн за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 31.12.2018 року за грудень 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн і в сумі 311,50 грн. за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної від 30.06.2019 року за червень 2019 року на суму ПДВ 623,0 грн. по операціях зі списання з балансу у відповідних звітних періодах зерна, висівок та борошна, під час придбання яких суми ПДВ були включені до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У пункті 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 11 наказу Міністерства фінансів України «Форма податкової накладної та форма розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної та порядок їх заповнення» від 31.12.2015 №1307 уразі нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України платник податку складає окремі зведені податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, які призначаються для їх використання / починають використовуватися: 1) в операціях, що не є об`єктом оподаткування; 2) в операціях, звільнених від оподаткування; 3) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; 4) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Такі зведені податкові накладні складаються не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду. У разі складання зведеної податкової накладної в графі "Зведена податкова накладна" робиться помітка "X" У таких зведених податкових накладних у графі "Отримувач (покупець)" платник податку зазначає власне найменування (П.І.Б.), у рядку "Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)" проставляється умовний ІПН "00", а у верхній лівій частині зазначається відповідний тип причини відповідно до пункту 8 цього Порядку (04 - Складена на постачання у межах балансу для невиробничого використання; 08 - Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; 09 - Складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість; 13 - Складена у зв`язку з використанням виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не в господарській діяльності).

Встановлений пунктом 198.5 статті 198 ПК України обов`язок платника податку щодо реєстрації зведеної податкової накладної не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, виникає після виконання іншого обов`язку - нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту статті 189 цього Кодексу, у разі якщо товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Суд встановив, що вимоги підпункту г пункту 198.5 статті 198 ПК України щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з списанням позивачем з балансу зерна і висівок у зв`язку з їх псуванням у грудні 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн та у грудні 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн, здійснене в межах господарської діяльності позивача та підтверджене первинними документами, складеними з дотриманням вимог законодавства, не поширюються.

Тому, відповідно штрафні санкції за не складання та не реєстрацію зведених податкових накладних в сумі 211002,50 грн. за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної за грудень 2017 року на суму ПДВ 422005,0 грн і в сумі 264569,50 грн за не складення та не реєстрацію зведеної податкової накладної за грудень 2018 року на суму ПДВ 529139,0 грн застосовані до позивача безпідставно.

Водночас, правомірно застосовані штрафні санкції за порушення підпункту г пункту 198.5 статті 198 ПК України та складення і не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних зведених податкових накладних в сумі 276,50 грн. за грудень 2016 року на суму ПДВ 553,0 грн, в сумі 41800,00 грн за вересень 2018 року на суму ПДВ 83600,0 грн, в сумі 264569,50 грн і в сумі 311,50 грн за червень 2019 року на суму ПДВ 623,0 грн.

Зазначеним податковим повідомленням- рішенням застосована штрафна санкція в загальній в сумі 139531,50 грн. за не складання та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних (від 10.04.2017 та 11.05.2017) у порядку, визначеному пунктом 187.7 статті 187 ПК України, на суму ПДВ 279063 грн., в тому числі в сумі 116666,50 грн. податкової накладної від 10.04.2017 року на суму ПДВ 233333,0 грн і в сумі 22865,00 грн. податкової накладної від 11.05.2017 року на суму ПДВ 45730,0 грн.

Перевіркою встановлено, що від виконавчого комітету Славутської міської ради на рахунок позивача відповідно до платіжних доручень №267 від 10.04.2017 та №276 від 10.05.2017 в рахунок оплати надійшли кошти в сумі 14000000, в тому числі ПДВ 23333,0 грн, та в сумі 274380,0 грн, в тому числі ПДВ в сумі 45780,0 грн. Податкові накладні позивачем не складені.

Відповідно до пункту 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 187.7 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом.

Тому, отримавши від виконавчого комітету Славутської міської ради кошти, позивач зобов`язаний був по факту їх отримання скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 10.04.2017 та 11.05.2017.

У зв`язку з їх не складанням відповідач правомірно застосував до позивача штрафну санкцію за порушення пункту 187.7 статті 187 ПК України.

Зазначеним податковим повідомленням - рішенням також застосована штрафна санкція в загальній сумі 194813,50 грн. за порушення пункту 201.10 ст. 201 ПК України та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних та розрахунку коригування, в тому числі: в сумі 50064,00 грн. за не реєстрацію податкової накладної № 28 від 14.08.2017 року на суму ПДВ 100128,0 грн, в сумі 14531,50 грн. за не реєстрацію розрахунку коригування № 2 від 08.08.2017 року на суму ПДВ 29063,0 грн, в сумі 7500 грн. за не реєстрацію податкової накладної № 20 від 14.09.2017 року на суму ПДВ 15000,0 грн, в сумі 22305,00 грн. за не реєстрацію податкової накладної № 49 від 20.11.2017 року на суму ПДВ 44610,0 грн і в сумі 100413,00 грн. за не реєстрацію податкової накладної № 46 від 07.12.2017 року на суму ПДВ 200826,0 грн.

Перевіркою своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних шляхом порівняльного аналізу обсягів постачання згідно Декларацій з податку на додану вартість з даними Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що у квітні-грудні 2017 року в порушення вимог п.201.1 ст. 201 ПК України позивачем не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні та розрахунок коригування до податкової накладної на загальну суму ПДВ 668690 грн.

Позивач не склав та не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму ПДВ 279063 грн., в тому числі від: 10.04.2017 на суму ПДВ 233333 грн., 11.05.2017 на суму ПДВ 45730 грн.

Окрім того, не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму ПДВ 389627,0 грн, в тому числі: № 28 від 14.08.2017 на суму ПДВ 100128,0 грн, № 20 від 14.09.2017 на суму ПДВ 15000,0 грн, №49 від 20.11.2017 на суму ПДВ 44610,0 грн, № 46 від 07.12.2017 на суму ПДВ 200826,0грн, а також розрахунок коригування № 2 від 08.08.2017 до податкової накладної № 55 від 31.05.2017 на суму ПДВ (-) 29063,0 грн.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі.

Згідно з пунктом 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної-та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення - рішення від 24.12.2019 року форми ПН № , яким застосовано штрафну санкцію в сумі 852350,0 грн необхідно скасувати в частині штрафу в сумі 475572,0 грн.

Податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 року форми Р № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 5044,07 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 1261,02 грн, та форми Р № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 50664,09 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 12666,02 грн, грунтуються на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо порушення позивачем підпункту 266.2.1 пункту 266.2, підпункту 266.3.3 пункту 266.3, підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 56 782,19 грн, в тому числі: 2016 рік в сумі 1432,02 грн. (І квартал 2016 - 358,0 грн, II квартал 2016 - 358,0 грн, III квартал 2016 - 358,0 грн, IV квартал 2016-358,0 грн.); 2017 рік в сумі 18226,24 грн. (І квартал 2017 - 4556,56 грн, II квартал 2017 - 4556,56 грн, III квартал 2017 - 4556,56 грн, IV квартал 2017 - 4556,56 грн.); 2018 рік в сумі 23213,65 грн (І квартал 2018 - 5803,41 грн, II квартал 2018 - 5803,41 грн, III квартал 2018 - 5803,41 грн, IV квартал 2018 - 5803,41 грн); півріччя 2019 року в сумі 13910,28 грн (І квартал 2019 - 6955,14 грн, II квартал 2018 - 6955,14 грн).

Зазначеними рішеннями відповідач нарахував позивачу податкове зобов`зання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єктах нежитлової нерухомості, що перебувають у власності позивача, а саме: будівлі офісній (будівлі адмінкорпусу), площею 931,3 кв.м. та приміщенню ветпункту площею 215,8 кв.м.

У власності позивача перебуває нерухоме майно, а саме: комплекс, загальною площею 5506,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Шепетівка, вулиця Тітова, будинок 1Г. Номер запису про право власності: 8944054, дата державної реєстрації 04.03.2015. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу 188312632. дата формування 11.11.2019) у склад комплексу входить будівля адмінкорпусу, площею 931,3 кв.м.; та будівля - приміщення ветпункту комплексу по відгодівлі ВРХ, площею 215,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Шепетівський район, с. Судилків, вулиця Білокриницька, будинок 4 с. Номер запису про право власності: 2731828; дата державної реєстрації: 04.10.2013. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об`єктом нежитлової нерухомості, зокрема, є: б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування.

адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; є) інші будівлі.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, як це визначено пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ряди в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Рішенням сесії Шепетівської міської ради № 3 від 29.01.2015 «Про внесення змін до рішення VI сесії міської ради 6 скликання від 27.01.2011 №19 «Про встановлення місцевих податків та зборів» ставка податку на 2016 рік встановлена у розмірі 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування - для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

Ставка податку на 2017 - 2018 роки Рішенням (позачергової) сесії Шепетівської міської ради № 1 від 12.01.2017 «Про затвердження Положень про місцеві податки і збори у м. Шепетівка» встановлена у розмірі 0,6 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування - будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно- побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей).

На 2019 рік ставка податку становить 0,6 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування - будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно- побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей) (Рішення Шепетівської міської ради від 07.06.2018 № 13 «Про встановлення місцевих податків та зборів на 2019 рік на території міста Шепетівка»),

Судилківська сільська рада встановила ставку податку на 2016 рік Рішенням від 30.01.2015 № 2 «Про внесення змін до рішення тринадцятої сесії сільської ради шостого скликання» від 28.12.2011 № 4 «Про місцеві податки та збори» у розмірі 0,05 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за І кв. метр бази оподаткування - для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

Рішенням від 03.06.2016 № 7 «Про місцеві податки та збори» Судилківської сільської ради ставка податку на 2017 рік встановлена у розмірі 0,05 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування - для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

На 2018 рік ставка податку встановлена у розмірі 0.3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування - для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб (Рішення Судилківської сільської ради від 24.02.2017 № 6 «Про внесення змін в Додаток № 1 рішення сесії Судилківської сільської ради № 40 від 04.01.2017 року «Про встановлення у 2017 році на території Судилківської сільської ради місцевих податків і зборів»).

Рішенням Судилківської сільської ради від 21.06.2018 № 3 «Про місцеві податки і збори на 2019 рік» на 2019 рік ставка податку встановлена у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування - для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

Перевіркою встановлено, що позивачем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктах нежитлової нерухомості, що перебувають у його власності по: будівлі офісній (будівля адмінкорпусу), площею 931,3 кв.м. та приміщення ветпункту (інші будівлі), площею 215,8 кв.м. у 2016 році - першому півріччі 2019 року не нараховувався та не сплачувався.

З врахуванням зазначеного, позивачем не нараховано та не сплачено до бюджету податок на нерухоме майно, відмінне від земельного ділянки, в загальній сумі 56782,19 грн., в тому числі за: 2016 рік в сумі 1432,02 грн. (І квартал 2016 - 358,0 грн., II квартал 2016 - 358,0 грн., III квартал 2016 - 358,0 грн., IV квартал 2016 - 358,0 грн.); 2017 рік в сумі 18226,24 грн. (І квартал 2017 - 4556,56 грн., II квартал 2017 - 4556,56 грн., III квартал 2017 - 4556,56 грн., IV квартал 2017 - 4556,56 грн.); 2018 рік в сумі 23213,65 грн. (І квартал 2018 - 5803,41 грн., II квартал 2018 - 5803,41 грн., III квартал 2018 - 5803,41 грн., IV квартал 2018 - 5803,41 грн.); півріччя 2019 року в сумі 13910,28 грн. (І квартал 2019 - 6955,14 грн., II квартал 2019 -6955,14 грн.).

В судовому засіданні позивач не спростував висновки відповідача щодо порушення підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України та не надав докази нарахування та сплати у спірні періоди податку на нерухоме майно, відмінне від земельного ділянки.

Тому, податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 року форми Р № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 5044,07 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 1261,02 грн, та форми Р № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 50664,09 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 12666,02 грн прийняті відповідачем правомірно.

Податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 року форми ПС № , яким застосовано штрафну санкцію в сумі 510,0 грн грунтується на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо порушення позивачем підпункту 266.7.5 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України та не подання Податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, за 2017 рік, 2018 рік , 2019 рік.

Згідно з підпунктом 266.7.5 пункту 266.5 статті 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Пунктом 120.1 ст. 120 ПК України визначено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Під час судового розгляду позивач не спростував висновки відповідача та не надав докази подання Податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, за 2017 рік, 2018 рік , 2019 рік. Тому, податкове повідомлення-рішення від 24.12.2019 року форми ПС № прийняте провомірно.

Податкове повідомлення - рішення форми "ПС" № від 24.12.2019 року за платежем з податку на доходи фізичних осіб, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн, грунтується на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо порушення позивачем підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України, пунктів 3.1, 3.2 і 3.6 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Мін`юсті України 30.01.2015 за №111/26556, та подання розрахунку за формою 1ДФ за 1 квартал 2016 -2 квартал 2019 року з недостовірними відомостями.

Перевіркою встановлено, що суми повернутої поворотної фінансової допомоги гр. ОСОБА_1 не відображалися позивачем у податкових розрахунках доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форми 1-ДФ).

Згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку, відображається у формі № 1ДФ за ознакою доходу «153»- «Сума поворотної фінансової допомоги».

Відповідно підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Згідно підпункту 3.2. наказу Мінфіну України від 13.01.2015 № 4 "Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з-них податку (форма N 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" у графі За "Сума нарахованого доходу" відображається (за звітний квартал) дохід, який нарахований фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку. У відповідності до п. 3.3 вказаного вище Порядку у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом. Пунктом 3.6. Порядку у графі 5 "Ознака доходу" зазначається ознака доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку. Ознака доходу визначається до нарахованого доходу.

Таким чином, позивачем в порушення пунктів 3.1, 3.2 і 3.6 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, підпункту 176.2 б статті 176 ПК України подано податкові розрахунки форми 1-ДФ із недостовірними відомостями в частині не відображення у них сум повернутої поворотної фінансової допомоги.

За змістом пункту 119.2 статті 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку га/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Під час судового розгляду позивач не спростував зазначені висновки відповідача та не надав докази на підтвердження їх неправомірності. Тому, податкове повідомлення-рішення форми "ПС" № від 24.12.2019 року прийняте провомірно.

Вирішуючи зазначений спір суд вважає безпідставними доводи позивача щодо того, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення вважаються скасованими у зв`язку з тим, що рішення ДПС України за результатами розгляду скарги в порядку адміністративного оскарження не було прийнято та надіслано в строк, на який продовжувався розгляд скарги, зауважуємо наступне.

Рішенням ДПС України від 31.02.2020 строк розгляду скарги позивача продовжено до 15.03.2020. Рішенням ДПС України від 16.03.2020 в задоволенні скарги відмовлено, податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Згідно пунктом 56.13 статті 56 ПК України у разі коли останній день строків, зазначених у цій статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Загальновідомий факт, що 15.03.2020 - це неділя. 16.03.2020 - перший робочий день, що настає за вихідним днем.

Таким чином, рішення ДПС України про результати розгляду скарги позивача прийнято і надіслано в межах строків, визначених ПК України, що виключає застосування п. 56.9 ст. 56 ПК України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі судового розгляду контролюючий орган не довів правомірність податкових повідомлень - рішень від 24.12.2019 року форми "Р" № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 652402,0 грн та штрафу в сумі 16301,0 грн, форми "Р" № в частині грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 951144,0 та штрафу в сумі 237786,0 грн, форми "П" №, і форми "ПН" № в частині застосування штрафу в сумі 475572,0 грн.

Тому, позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Враховуючи часткове задоволення позивних вимог судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно стягнути пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 24.12.2019 року форми "Р" № в частині податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 652402,0 грн та штрафу в сумі 16301,0 грн, форми "Р" № в частині грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 951144,0 та штрафу в сумі 237786,0 форми "П" №, форми Б4 №000315052 і форми "ПН" № в частині застосування штрафу в сумі 475572,0 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного підприємства "МВМ-13" 14288,15 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30 січня 2021 року

Позивач:Приватне підприємство "МВМ-13" (вул. Білокриницька, 4,Судилків,Шепетівський район, Хмельницька область,30430 , код ЄДРПОУ - 14149378)
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 43142957)

Головуючий суддя О.К. Ковальчук