Справа № 400/885/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/885/20

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 30 червня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Домусчі С.Д., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі його територіального підрозділу - Первомайського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (далі - відповідач), про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі його територіального підрозділу - Первомайського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (далі - відповідач), про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я позивача, нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років; зобов`язати відповідача вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, виданого на ім`я позивача, нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років, чим поновити дію зазначеного паспорту.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що відмова відповідача у поновленні дії існуючого паспорта громадянина України ОСОБА_1 , виданого 03.11.2008р. шляхом вклеювання фотокартки у його паспорт по досягненню 45 річного віку, є протиправною. Також зазначає, що по досягненню 45 річного віку з об`єктивних причин не зміг протягом місячного терміну з дня досягнення цього віку звернутись до територіального підрозділу УДМС в Миколаївській області із заявою щодо поновлення дії свого існуючого паспорта громадянина України шляхом вклеювання нового фото згідно з діючим Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою ВРУ від 26.06.1992р. № 2503-ХІІ. З необхідністю вирішення питання поновлення дії існуючого свого паспорта та не маючи намір оформлювати паспорт у формі ID картки та не даючи згоди на оформлення на своє ім`я ID картки, що містить безконтактний електронний носій, чи будь-якого іншого біометричного документа, ОСОБА_1 звернувся із заявою від 05.06.2019р. Однак, відповідач без належного обґрунтування відмови у поновленні дії паспорта позивача.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Первомайського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області здійснити обмін паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 шляхом оформлення та видачі ОСОБА_1 нового паспорта громадянина України зразка 1994 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення з прийняттям нового рішення за обраним позивачами способом захисту порушеного права задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказано, що будь-які правові підстави відсутні для відмови у вклеюванні до його паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 03 листопада 2008р. для поновлення дії цього паспорту, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ.

Також, апелянт зазначає, що саме такий спосіб захисту було обрано ним під час звернення до суду з даним позовом: визнання дій відповідача щодо відмови у вклеюванні до його паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 нової фотокартки, у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку та зобов`язання відповідача вклеїти до його паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років, чим поновити дію цього паспорта. Таким чином, резолютивна частина оскаржуваного рішення на думку апелянта фактично нав`язує позивачу інший спосіб захисту, ніж той, який обраний позивачем. Суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, що є порушенням обраного позивачем способу судового захисту. Оскаржуване судове рішення, на думку апелянта, є не результатом вирішення даного спору, а необхідною умовою для отримання позивачем паспорта громадянина України зразка 1994 року із фотокарткою, що відповідає вікові позивача. Крім того, суд не визнав право позивача порушеним, не встановив порушень в діях відповідача та нав`язав позивачеві необхідність у отримання нового паспорта.

20.11.2020 року за вхід. № 23183/20 від Управління ДМС України в Миколаївській області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у кому відповідач у справі вказав на необґрунтованість доводів апелянта, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та скасувати судове рішення й відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на те, що за чинним законодавством громадянин України, який має паспорту формі паспортної книжечки, зобов`язаний протягом місяця після досягнення 45-річного віку звернутись до уповноважених державних органів із заявою про вклеювання до паспорту фотокартки. Натомість, позивач звернувся до Первомайського РВ за вклеюванням фотокартки не пізніше, ніж протягом 30 календарних днів з дня досягнення 45 років, а саме по спливу 5 років з цієї дати. Пропущення позивачем визначеного законодавством строку відбулось не з вини відповідача. Відповідно до Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», затвердженого наказом МВС від 06.06.2019р. №620/33591, для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку, особа після спливу 30-денного строку заявник подає до відповідного органу заяву про вклеювання фотокартки, паспорт та дві фотокартки 3,5*4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому віку та відповідне судове рішення. Відтак, апелянт вважає, що дії відповідача стосовно наданої відповіді на звернення ОСОБА_1 з відповідними рекомендаціями щодо подальших дій позивача та роз`ясненнями щодо обміну паспорта громадянина України є правомірними та вчинені відповідно до норм чинного законодавства. Також, зазначає, що доводи апелянта щодо типовості справи зі справою № 806/3265/17 є безпідставними, оскільки вказані справи не є типовими, різні предмети позову, тощо. Разом з тим, апелянт зауважує, що звернення позивача від 24.12.2019року, здійснено не в установленому порядку та не відповідає встановленій формі та не з питання оформлення і видачі паспорта, а з питання вклеювання фотокартки до паспорта після спливу визначеного для цього законодавством строку, у зв`язку із чим суд першої інстанції, як зазначає відповідач, прийняв необґрунтоване рішення про задоволення частини позовних вимог. За вказаних підстав, відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що 03.11.2008 Первомайський МВ УМВС України в Миколаївській області видав позивачу паспорт серії НОМЕР_1 громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (далі - Положення про паспорт № 2503-XII) (а. с. 11).

13.12.2013р. позивач досяг віку 45 років, що підтверджується датою народження позивача, зазначеною у паспорті (а. с. 11).

За вклеюванням фотокартки до паспорта позивач звернувся до відповідача по спливу більш як п`яти років з дати досягнення 45-річного віку.

Зокрема, 05.06.2019р. позивач надав до Первомайського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області заяву в якій просив вклеїти фото в його паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області 03.11.2008, для поновлення строку його дії, або замінити на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ) (а. с. 13-14).

Як зазначено в заяві, до неї додані: свідоцтво про народження позивача, дві фотокартки позивача розміром 3,5 см х 4,5 см, копія квитанції про сплату держмита, копія паспорту серії НОМЕР_1 та оригінали зазначених документів для засвідчення їх копій.

Листом від 04.07.2019 № 4814-1507/4814.1-19 у відповідь на заяву позивача від 05.06.2019р. відповідач повідомив позивачу, з посиланням на Порядок № 302, що «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Таким чином, рекомендуємо Вам звернутись до суду для отримання відповідного рішення» (а. с. 15).

Зазначений лист відповідача свідчить про те, що відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача та підставою для такої відмови слугувала відсутність відповідного рішення суду.

24.12.2019р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою (повторною та додатковою до заяви від 05.06.2019, як у ній зазначено), в якій просив, серед іншого, вклеїти нову фотокартку в його паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області 03.11.2008р. (а.с. 16 - 21).

Листом від 21.01.2020 № 4814-70/4814.1-20 відповідач, з посиланням на норми Постанови № 302, рекомендував позивачу звернутися до суду для отримання відповідного рішення суду.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують право позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що змінами до Постанови № 302 запроваджена обов`язковість надання громадянами, для отримання паспорта у формі книжечки зразка 1994 року, рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Тимчасовим порядком № 456 визначена решта документів, які повинні бути надані до органу Державної міграційної служби для вклеювання до паспорта у формі книжечки фотокартки, з урахуванням чого, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у вклеюванні фотокартки до паспорту позивача у формі книжечки, оскільки відповідач керувався обов`язковими для нього нормами Постанови № 302, Порядку № 302 та Тимчасового порядку № 456, а зазначена відмова обґрунтована ненаданням повного переліку документів та зверненням позивача за вклеюванням фотокартки з порушенням установленого законодавством строку.

До того ж, стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача вклеїти у паспорт громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 фотокартки по досягненню 45 років, суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся за вклеюванням фотокартки пізніше, ніж протягом 30 календарних днів з дня досягнення віку 45 років, а саме: по спливу п`яти років з цієї дати, що створило передумову для обміну паспорта.

Таким чином, з метою повного захисту прав позивача, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, суд першої інстанції вбачав підстави для виходу за межі позовних вимог та зобов`язання відповідача здійснити обмін паспорта позивача шляхом оформлення та видачі позивачу нового паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, зразка 1994 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх необґрунтованим, виходячи з наступного.

За визначенням ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Приписами ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Основного Закону України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Згідно з ч. 4 вказаної статті, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

У відповідності до ч.1 ст. 92 Основного Закону, виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Спірними у даному випадку є дії відповідача щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , нової фотокартки у зв`язку із досягненням 45 років. Похідною вимогою було визначено спосіб захисту порушеного права зобов`язання вклеїти нову фотокартку до паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , у зв`язку із досягненням 45 років.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначаються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI (надалі Закон України № 5492-VI).

У відповідності до ч. 2 ст. 21 Закону України № 5492-VI оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апелянт, як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт у формі паспортної книжечки серії НОМЕР_1 , при цьому з вимогою вклеїти фотокартку у зв`язку з досягненням 45-річного віку вперше звернувся лише 05.06.2019 року, тобто з порушенням місячного строку, визначеного у постанові № 2503-XII, а саме з порушенням строку на 5 років і майже 6 місяців. Вдруге, заяву було подано 24.12.2019р.

Погоджуючись з позицією відповідача та посилаючись на п.п. 6 п. 6 Порядку № 302, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач звернувся до територіального органу ДМС з порушенням встановленого строку для подання заяви щодо вклеювання фотокартки у паспорт зразка 1994 року, у зв`язку із досягненням 45 років, то такий паспорт підлягає обміну.

Однак, на думку судової колегії, такі висновки суду першої інстанції з посиланнями на норми спеціального законодавства, які регулюють дещо інші правовідносини, а саме правовідносини щодо оформлення ID-картки, є недоречними у правозастосуванні до правовідносин, які є спірними у даній справі.

Разом з тим, врахуванню також підлягають на думку колегії суддів висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018р. у справі №806/3265/17, позаяк звертаючись із заявою до відповідача, а також звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 чітко зауважив, що не дає згоди на обробку його персональних даних з внесенням до ЄДДР, та не бажає отримувати паспорт у вигляді ID картки.

Як встановлено ч. 1, 2, 4, 5 ст.14 Закону № 5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до п. 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XI (далі - Положення №2503-XIІ) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 5 Положення № 2503-XII передбачено, що паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Згідно п. 8 Положення № 2503-XII термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Отже, чинними на момент звернення позивача із заявою про вклеювання фотографії у паспорт громадянина України при досягненні 45-річного віку відповідача, Законом № 5492-VI та Положенням №2503-XII передбачено існування двох форм паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Згідно з п. 2 цієї Постанови запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 згаданої Постанови № 302 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано. Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до п. 1-4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок № 302), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.

Згідно пп. 6 п. 6 Порядку № 302, обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

За приписами п.10 Порядку № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).

Порядок взаємодії територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС з центрами надання адміністративних послуг встановлюється шляхом укладення відповідних договорів згідно з вимогами ст. 4 Закону України "Про захист персональних даних" (п.11 Порядку № 302).

Згідно з п.12 Порядку № 302 внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС.

Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС (п.13 Порядку № 302).

Відповідно до п.20 Порядку № 302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за зареєстрованим місцем проживання особи.

Відповідно до п. 131 Порядку № 302, до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Таким чином, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

Колегія суддів зазначає, що за визначенням ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч. 1, 5-6 ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та ненадмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.6 ст.8 КАС України).

В ст. 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 р. № 2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції".

З огляду на вказане, колегія суддів зауважує, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги. Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Необхідно зазначити, що станом на дату звернення позивача до міграційного органу діяв Закон № 5492-VI, а також два підзаконних нормативних акти: Положення про паспорт громадянина України, затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ та постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України".

Як зазначалось вище, Положення № 2503-XII не містить вимоги обміну паспорта у разі звернення за вклеюванням до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток після спливу місячного терміну після досягнення 25-річного або 45-річного віку, в той час як постанова № 302 у цьому випадку зобов`язує отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років, до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі.

Отже, норми Порядку № 302, прийнятого на виконання вимог Закону № 5492-VI (в редакції зі змінами, внесеними Законом № 1474-VІІ), на відміну від норм Положення №2503-ХІІ (чинного на час виникнення спірних відносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на документування паспортом у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, у разі, якщо такий громадянин досяг 45-річного віку та не звернувся до органів ДМС протягом місяця після цього.

Примушування громадянина до отримання паспорту у вигляді картки з безконтактним електронним носієм є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар.

Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.09.2018 р. по справі №806/3265/17, а також Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.06.2019 р. по справі № 820/155/18, які є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При цьому, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті.

Однак, у спірних відносинах відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а відтак, відсутні перешкоди для вклеювання нової фотографії у паспортний документ Мороза А.П., оформлений у вигляді книжечки.

Слід також зауважити, що дії відповідача щодо відмови у вклеюванні фотографії та рекомендування позивачці здійснити обмін паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, хоча і вчинені у відповідності до п. 6 Порядку № 302, чинного на час виникнення спірних відносин, однак, не враховують приписів п. 16 Положення № 2503-ХІІ, які містять вичерпний перелік підстав для обміну паспорту громадянина України, серед яких відсутній пропуск строку для вклеювання фотографії.

Окрім цього, суд вважає за необхідне вказати, що при вирішенні питання про застосування підзаконного нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних відносинах, необхідно зважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими цим законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

Такий висновок суду випливає як з приписів ст. 8 Конвенції та сталої практики Європейського Суду з прав людини, так і вимог ч. 2 ст .2 КАС України.

Відсутність у паспортному документі позивачки нової фотографії, вклеєної після досягнення нею 45-річного віку, створює підстави вважати цей паспортний документ недійсним, що підкреслюється відповідачем по справі.

У свою чергу, відсутність у позивачки дійсного паспортного документу суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на охорону здоров`я та соціальний захист, на укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення довіреностей (доручень) іншим особам для здійснення представництва інтересів тощо.

Виходячи зі змісту листа відповідача за вих. № 4814-70/4814.1-20 від 21.01.2020 р., доводи відповідача про неподання позивачем повного пакету документів, зокрема, рішення суду, судом не беруться судом до уваги.

Так, в оскаржуваній відповіді - відмові відповідач посилається на Постанову Кабінету Міністрів України № 795, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015р., та зазначає, що у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулась в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток здійснюється обмін паспорта.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про пропущення позивачем строку для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із досягненням 45-річного віку без поважних причин і це є порушенням вимог пп. 6 п. 6 Порядку № 302 в той же час, за це порушення ОСОБА_1 може бути притягнуто до адміністративної відповідальності. Між тим, вказане не можна на переконання колегії суддів, тлумачити так, що особа взагалі повинна бути позбавлена права на користування паспортом у формі книжечки.

Посилання відповідача в оскаржуваній відмові та у відзиві щодо наявності підстави для відмови позивачу в оформленні та вклеюванні фотокартки у паспорт громадянина України у формі книжечки, передбаченого Постановою №2503-ХІІ, у зв`язку із пропущенням позивачем строку звернення із відповідною заявою, суд вважає необґрунтованими, оскільки ні Постановою №2503-ХІІ, ні Порядком №302 взагалі не передбачено підстав, за яких можлива відмова в оформленні та вклеюванні фотокартки у паспорт громадянина України у формі книжечки.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач відмовляючи позивачу у вклеюванні фотографії до паспортного документу у формі книжечки, та вказуючи на можливість оформлення позивачу належного паспортного документу виключно у формі ID-картки, хоча й діяв відповідно до пункту 6 Порядку № 302, разом з цим без урахування всіх обставин, які мали значення для вчинення ним відповідних дій, не дотримавшись справедливого балансу між приписами цього Порядку та інтересами позивача, тобто з порушенням принципу пропорційності, що є неприпустимим в демократичному суспільстві.

З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання спірних відносин, є достатніми підстави вважати, що дана справа відповідає ознакам викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає правові позиції Великої палати Верховного Суду у такій категорії справ.

За таких підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправної відмови відповідача щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України зразка 1994 року, на ім`я ОСОБА_1 , у зв`язку із досягненням 45-річного віку.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Беручи до уваги принципову позицію відповідача по справі щодо відсутності винятків із правила, встановленого пунктом 6 Порядку № 302, враховуючи, що відповідач наполягає на неможливості вклеювання нової фотографії у паспорт позивача з огляду на пропуск нею місячного строку, та на необхідності обміну паспорту позивача на новий у формі картки, суд вважає, що зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача призведе до чергової відмови позивачу у вклеюванні фотографії у паспорт.

З урахуванням наведеного, в даному випадку належнім та достатнім способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання вклеїти фотокартку в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 45-річного віку.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 має право на вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням ним 45 років.

При цьому, судова колегія також зауважує, що законодавством не передбачено іншого належного способу захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, ніж зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта позивача зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку із досягненням ним 45 років.

Висновки судової колегії у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною зокрема у постанові від 21.08.2020 року по справі № 240/3660/19, а також з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.09.2018 року у справі 3 806/3265/17.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, апелянта було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відтак судові витрати не розподіляються.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року по справі № 400/885/20 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Первомайського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 03 листопада 2008 року Первомайським РВ УМВС України в Миколаївській області на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Первомайського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 03 листопада 2008р. Первомайським РВ УМВС України в Миколаївській області на ім`я ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 нову фотокартку у зв`язку із досягнення 45 років.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 08 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Домусчі С.Д. Єщенко О.В.