Справа № 580/2481/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2481/20 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про:

- визнання дій відповідача щодо відмови у прийнятті Звіту про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті та суми доплати №84880 від 09.12.2020, із зазначенням суми, з якої сплачений страховий внесок 62 595 на місяць за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, протиправними;

- зобов`язання відповідача прийняти Звіти про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті та суми доплати №84880 від 09.12.2020, із зазначенням суми, з якої сплачений страховий внесок 62 595 грн. на місяць за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02.12.2019 уклав з Головним управлінням ДПС у Черкаській області (відповідач у справі) договір про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування №О071, на виконання умов якого сплатив єдиний внесок у сумі 165 250 грн. 80 коп. за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

09.12.2019 позивач подав відповідачу звіт про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати, в якому зазначив, що сума, з якої сплачено страховий внесок і яка використовується для обчислення страхових виплат складає 62 595 грн. у місяць, сума добровільних внесків складає 13 770 грн. 90 коп. у місяць.

Згідно квитанції №2 від 09.12.2019 поданий позивачем звіт від 09.12.2019 не був прийнятий внаслідок помилки, а саме: "сума добровільних внесків" не дорівнює "Сумі, з якої сплачено страховий внесок і яка використовується для обчислення страхових виплат".

03.02.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив прийняти звіт про суми добровільного внеску, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті та суми доплати з урахуванням суми, з якої сплачено страховий внесок і яка використовується для обчислення страхових виплат 62 595 грн. у місяць за період з січня по грудень 2018 року.

Відповідач листом №1972/23-00-50-3313 від 03.03.2020 відмовив позивачу у прийнятті звіту, поданого 09.12.2019, з тих підстав, що сума, з якої сплачено страховий внесок і яка повинна використовуватись для обчислення страхових виплат, складає 31 297 грн. 50 коп.

Вважаючи відмову у прийнятті звіту про суми добровільного внеску, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті та суми доплати від 09.12.2019 протиправною, позивач звернувся до суду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.10 №2464-VI (далі - Закон №2464).

Відповідно до статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 15 частини 1 статті 4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Правовідносини щодо добровільної сплати єдиного внеску врегульовані статтею 10 Закону №2464.

Абзацом 5 частини 1 статті 10 Закону №2464 визначено, що платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 6 статті 10 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для осіб, які мають право на добровільну сплату внеску, встановлюється у розмірі, визначеному статтею 8 цього Закону (крім випадків одноразової сплати, передбачених частиною п`ятою цієї статті).

Отже, правовідносини щодо одноразової сплати єдиного внеску за попередні періоди врегульовані частиною 5 статті 10 Закону №2464.

Так, частиною 5 статті 10 Закону №2464 визначено, що договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). Сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий внесок на дату укладення договору, помножений на коефіцієнт 2.

В усіх випадках ця сума не може бути більшою за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої на дату укладення договору.

Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, передбачена цією частиною, може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частинами першою, третьою та четвертою цієї статті.

Таким чином, згідно вказаних приписів, у разі одноразової сплати особою єдиного внеску за попередні періоди відповідно до договору про добровільну участь страховий внесок підлягає сплаті з коефіцієнтом 2.

При цьому розмір суми страхового внеску не може перевищувати його розмір, обчислений виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону №2464 передбачено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Таким чином, обрахування максимальної величини бази нарахування єдиного внеску здійснюється за розміром мінімальної заробітної плати, який діяв на дату укладення договору.

Статтею 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" №2629-VІІІ від 23.11.2018 установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4173 гривні.

Позивач 02.12.2019 уклав з відповідачем договір №О071.

Таким чином, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску на час укладення договору №О071 від 02.12.2019 становить 62 595 грн. (4173 грн. х 15).

Максимальний розмір страхового внеску на місяць становить 13 770 грн. 90 коп. (62 595 грн. х 22%).

Враховуючи положення частини 5 статті 10 Закону №2464, при сплаті страхового внеску за попередні періоди однією сумою максимальна база нарахування єдиного внеску складає 31 297 грн. 50 коп. Розрахунок: 31 297 грн. 50 коп. (база нарахування єдиного внеску) х 22% (ставка єдиного внеску) х 2 (коефіцієнт, визначений частиною 5 статті 10 Закону №2464) = 13 770 грн. 90 коп. (максимальний розмір єдиного внеску на місяць).

Судом встановлено, що позивач сплатив єдиний внесок у сумі 165 250 грн. 80 коп. за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, по 13 770 грн. 90 коп. за кожний місяць.

Отже, сплачена позивачем місячна сума 13 770 грн. 90 коп., розрахована з коефіцієнтом 2 виходячи з бази нарахування єдиного внеску 31 297 грн. 50 коп.

З огляду на зазначене, доводи позивача, що сума, з якої сплачений страховий внесок, має складати 62 595 грн. на місяць, є необґрунтованими, тому відповідач відмовив позивачу у прийнятті звіту від 09.12.2019 на законних підставах.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк