Справа № 420/7529/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7529/20

Категорія:102020000

Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Градовського Ю.М.

при секретарі Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання протиправною відмови щодо задоволення запиту на інформацію та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради в якому просить:

- визнати протиправною відмову виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, викладену у листі №02/62-84-77 від 09.06.2020 року за підписом секретаря Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_2 , щодо задоволення запиту на інформацію від 01.06.2020 року;

- зобов`язати Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради надати запитувану у запиті від 01.06.2020 року публічну інформацію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2020 року вона звернулася до секретаря Білгород-Дністровської міської ради Грозова В.В. із запитом на доступ до публічної інформації, в якому просила надати завірені належним чином копії рішень виконавчого комітету міської ради із візуванням та зауваженнями структурних підрозділів, уповноважених на здійснення перевірки та відповідність нормативним актам України, які прийняті на засіданні виконкому 29 травня 2020 року. Листом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 02/62-84/77 від 09.06.2020 року їй відмовлено в наданні публічної інформації з огляду на те, що нею не сплачено вартість витрат на копіювання та друк такої інформації. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки на засіданні 29.05.2020 року розглянуто близько 30 питань, які складають суспільно значимий інтерес, а тому така інформація згідно приписів ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» повинна надаватися безкоштовно. Також позивач зазначила, що виходячи з приписів ст.21 вказаного Закону, в будь-якому випадку відповідач був зобов`язаний надати безкоштовно копії запитуваних документів обсягом 10 сторінок.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради - задоволено частково.

Визнано відмову Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, викладену у листі № 02/62-84-77 від 09.06.2020 року щодо задоволення запиту на інформацію від 01.06.2020 року - протиправною.

Зобов`язано Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради надати запитувану у запиті ОСОБА_1 від 01.06.2020 року публічну інформацію, в частині інформації, що становить суспільний інтерес, без стягнення плати за копіювання або друк документів.

У задоволенні решти позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що ст. 29 ЗУ « Про інформацію» визначено що є предметом суспільного інтересу, при цьому та інформація, що лише цікавить або розважає суспільство, є сенсаційним, не становить суспільний інтерес. Також вказано, що ані в позові, ані в запиті на інформацію позивач не мотивувала запитувану інформацію суспільним інтересом та не зазначала, в чому саме полягає суспільний інтерес до такої інформації.

Апелянт зазначає, що на виконання вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації» здійснює публікації на офіційному сайті міста, а отже всі акти міської ради та виконавчого комітету є у відкритому доступі.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до секретаря Білгород-Дністровської міської ради Грозова В.В. із запитом на доступ до публічної інформації, в якому просила надати завірені належним чином копії рішень виконавчого комітету міської ради із візуванням та зауваженнями структурних підрозділів, уповноважених на здійснення перевірки та відповідність нормативним актам України, які прийняті на засіданні виконкому 29 травня 2020 року.

Листом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 02/62-84/77 від 09.06.2020 року за підписом секретаря міської ради ОСОБА_2 позивачу повідомлено, що згідно приписам ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» в разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. З огляду на те, що публічна інформація, яку запитує ОСОБА_1 , містить 239 сторінок, враховуючи рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 31.03.2016 року № 161 «Про затвердження порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є міська рада та її виконавчий комітет», позивачу спочатку необхідно відшкодувати фактичні витрати на копіювання у розмірі 932,10 грн. згідно виставленого рахунку. В разі здійснення оплати за відшкодування витрат позивачу будуть надані виготовлені копії рішень виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради із візами та зауваженнями посадових осіб місцевого самоврядування, які прийняті на засіданні виконкому 29 травня 2020 року.

Не погодившись з такою відмовою позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив позивачу листом № 02/62-84-77 від 09.06.2020 року у задоволенні запиту на інформацію від 01.06.2020 року, безпідставно пропонуючи позивачу сплатити за копіювання або друк запитуваної інформації, без врахування того, що частина цієї інформації становить суспільний інтерес, а тому прийшов до висновку про зобов`язання відповідача надати запитувану у запиті від 01.06.2020 року публічну інформацію, в частині інформації, що становить суспільний інтерес, без стягнення плати за копіювання або друк документів. При цьому вказав, що оскільки решта інформації (окрім тої, що становить суспільний інтерес) згідно вимог ст.21 Закону № 2939-VI надається за умови відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк, у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" (далі за текстом - Закон № 2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє.

Пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частин 1-4 ст.21 Закону № 2939-VI інформація на запит надається безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Відповідно до статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч.2 ст. 23 Закону № 2939-VI).

Суспільні відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію» (далі за текстом - Закон № 2657-XII).

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону № 2657-XII, предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

З огляду на характер суспільно необхідної інформації законодавство не надає вичерпного визначення цього поняття. Гнучкість законодавства в цьому аспекті виправдано надає суду можливість визначати, чи є конкретна інформація суспільно необхідною, з врахуванням індивідуальних обставин справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2020 року позивач звернулася до секретаря Білгород-Дністровської міської ради Грозова В.В. із запитом на доступ до публічної інформації, в якому просила надати завірені належним чином копії рішень виконавчого комітету міської ради із візуванням та зауваженнями структурних підрозділів, уповноважених на здійснення перевірки та відповідність нормативним актам України, які прийняті на засіданні виконкому 29 травня 2020 року.

Листом позивача повідомлено, що згідно приписам ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» в разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. З огляду на те, що публічна інформація, яку запитує позивач, містить 239 сторінок, враховуючи рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 31.03.2016 року № 161 «Про затвердження порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є міська рада та її виконавчий комітет», позивачу спочатку необхідно відшкодувати фактичні витрати на копіювання у розмірі 932,10 грн. згідно виставленого рахунку.

Надаючи оцінку відмові відповідача у наданні запитуваної інформації, колегія суддів виходить з наступного.

З буквального тлумачення положень частини другої статті 21 Закону № 2939-VI слідує, що задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Копії 10-ти сторінок документу надаються безкоштовно.

Так, частинами 1, 2 статті 21 Закону № 2939-VI передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

В постанові від 27.01.2020 по справі № 815/2873/18 Верховний Суд звернув увагу на пункт 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" де роз`яснено, що:

"Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. У наведеному положенні під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших десяти сторінок.

При цьому питання щодо надання розпорядником інформації перших десяти сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат прямо Законом № 2939-VI та іншими чинними нормативно-правовими актами не врегульовано.

Однак, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, ВАСУ роз`яснено, що належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів."

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України в ухвалі від 25 червня 2013 року №29-у/2013, якою відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої, третьої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації", зазначив, що положення частини другої статті 21 Закону викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену Законом кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації.

Отже, 10 перших сторінок у відповідь на запит про надання публічної інформацію надаються безкоштовно, тоді як відшкодування позивачем фактичних витрат на копіювання і друк документів здійснюватися з одинадцятої сторінки.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №818/40/17 та від 27 січня 2020 року у справі № 815/2873/18.

За таких обставин, виставлення запитувачу рахунку на оплату відшкодування витрат, пов`язаних з копіюванням та друком документів за 239 сторінок, тобто всього об`єму запитуваної інформації є неправомірним та таким, що суперечить положенням вказаного Закону, адже складений без урахування того, що перші 10 сторінок запитуваної інформації, є безкоштовними, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

Стосовно висновку суду першої інстанції, що серед питань, які вирішувалися виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради на засіданні 29 травня 2020 року, є такі що викликають суспільний інтерес, зокрема, про погодження Стратегії розвитку міста Білгород-Дністровський до 2028 року; про розпорядження комунальним майном; про організацію проведення ярмаркової торгівлі; про тимчасове обмеження руху транспорту по вул.Першотравневій; про встановлення тарифів з централізованого водопостачання та водовідведення на 2020 рік; про надання допомоги та пільг в рамках реалізації міської цільової програми «Соціальний захист» на 2018-2020 роки, у зв`язку з чим плата за копіювання та друк документів не стягується, колегія суддів зазначає наступне.

Суспільний інтерес - гнучке поняття, яке змінюється з часом і залежно від обставин конкретної справи.

Як вже зазначалося, поняття суспільного інтересу частково розкривається в статті 29 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII від 02 жовтня 1992 року, у якій міститься перелік інформації, яка становить предмет суспільного інтересу, і, таким чином, є суспільно необхідною. Цей перелік не є вичерпним і включає інформацію, яка: свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб.

Колегія суддів зазначає, що ані в запиті на інформацію, ані в адміністративному позові скаржник не мотивував запитувану інформацію суспільним інтересом та не зазначав, в чому саме полягає суспільний інтерес до такої інформації, як і не вказував чи буде сприяти отримання такої інформації реалізації функції позивача зі сприяння публічній дискусії з питань, що хвилюють суспільство.

За таких обставин, колегія суддів з урахуванням ст.29 Закону № 2657-XII вважає, що відповідачем обґрунтовано повідомлено позивача, з посиланням на рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 31.03.2016 року № 161 «Про затвердження порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є міська рада та її виконавчий комітет», про необхідність відшкодувати фактичні витрати на копіювання і друк документів тільки за 229 сторінок, а 10 перших сторінок повинні були надаватися відповідачем безкоштовно, оскільки позивачем не вмотивовано, що серед запитуваної позивачем інформації була та, яка має суспільний інтерес, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що інформація на виконання вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації», апелянт здійснює публікації на офіційному сайті міста, а отже всі акти міської ради та виконавчого комітету є у відкритому доступі, не заслуговують на увагу та не є такими, що відповідають ч.2 ст.ст. 23 Закону № 2939-VI, оскільки відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору не надав належної правової оцінки обставинам справи та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав ненадання інформації, яка становить суспільний інтерес, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому відповідачу - суб`єкту владних повноважень, можуть компенсуватись лише документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.

Отже, апеляційним судом розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким визнати протиправною відмову виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, викладеної у листі №02/62-84-77 від 09.06.2020 року за підписом секретаря Білгород-Дністровської міської ради Грозова В.В., в частині відмови надати на запит ОСОБА_1 документів безкоштовно в обсязі, визначеному частиною другою статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зобов`язати Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради надати ОСОБА_1 запитувану у запиті від 01.06.2020 року публічну інформацію безкоштовно в обсязі, визначеному частиною другою статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 09 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: Ю.М.Градовський