Справа № 160/14617/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
09.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу роботи зазначеного у трудовій книжці, періоду служби в лавах Радянської Армії, заробітної плати для обчислення пенсії, починаючи з дати звернення 30.09.2019 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що має достатній стаж та досяг віку, передбаченого пенсійним законодавством для призначення пенсії за віком, однак відповідачем безпідставно не враховано періоди його служби в лавах Радянської Армії та його роботи в періоди за з 23.09.1975 по 28.12.1982, з 02.08.1995 по 10.09.1996, з 19.09.1996 по 01.02.1997. Вказує, що 14.10.2020 представник позивача звернувся до пенсійного органу та просив долучити до матеріалів пенсійної справи позивача нотаріально засвідчену копію довіреності представника, копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого 24.06.2020 для прийняття рішення за наслідком розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 30.09.2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 року позивачу продовжено строк на усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.
27.10.2020 року судом отримано відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначає про необгрунтованість позовних вимог та вказує, що ОСОБА_1 через представника за довіреністю Богач В. І., 30.09.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії щодо призначення пенсії за віком, знятий з реєстрації у 1998 році, до заяви додано: копії закордонного паспорта громадянина України термін дії до 04.08.2008 року, довідки про присвоєння ІН НОМЕР_1 , трудова книжка б/н від 09.06.1972, НОМЕР_2 , диплом, нотаріально засвідчений апостиль. Відповідно до абзацу 3 п. 1.7 Порядку № 22-1, у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі документи, вони можуть бути подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання таких документів. ОСОБА_1 надано перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії, а саме: документи про місце проживання (реєстрації) особи в Україні; довідка консульської установи про відповідність особи; військовий квиток або довідка військового комісаріату про період проходження військової служби; довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (02.08.1995-10.09.1996; 16.09.1996-01.02.1997; 03.02.1997-11.04.1997; 06.05.1997-27.07.1998); заява про спосіб виплати пенсії. Перелік вище зазначених документів ОСОБА_1 до Головного управління в тримісячний термін надано не було. У наданому пакеті документів для призначення пенсії позивачу міститься завірена копія паспорта громадянина НОМЕР_3 від 04.08.1998 (термін дії якого закінчився 04.08.2008), яка не засвідчує особу та не підтверджує громадянство держави Україна на момент звернення із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Листом відповідача від 28.12.2019 року № 1106/03.25-7 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на те, що за документами, наданими для призначення пенсії, загальний стаж зараховано по 31.12.2012 та складає 14 років 6 місяців 4 дні. Відповідно до записів в трудовій книжці до страхового стажу не зараховані наступні періоди: з 30.08.1973 по 29.08.1975 не враховано у зв`язку з відсутністю військового квитка або підтверджуючої довідки; з 23.09.1975 по 28.12.1982 не враховано у зв`язку з тим, що у трудовій книжці печатка не відповідає назві підприємства (відсутнє найменування); з 02.08.1995 по 10.09.1996 печатка без коду ЄДРПОУ; з 19.09.1996 по 01.02.1997 не враховані у зв`язку з тим, що на першій сторінці трудової книжки НОМЕР_2 . В заяві про призначення пенсії та в копії трудової книжки значиться ОСОБА_1 , але до заяви додано копії довідки про присвоєння ІН та паспорту громадянина для виїзду за кордон (строк дії якого завершився у 2008 році) на ОСОБА_1 (без зазначення по-батькові). Також позивачем подано заяву не за призначенням проживання (реєстрації) та недотримано порядку звернення до органу Пенсійного фонду України, визначеного чинним законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи не значної складності.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 30.09.2019 року ОСОБА_1 через представника за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії щодо призначення пенсії за віком.
До заяви представником позивача додано:
- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ;
- паспорт представника НОМЕР_4 ;
- трудову книжку ОСОБА_1 б/н від 09.06.1972, НОМЕР_2 ;
- заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) ОСОБА_1 ;
- інший документ: нотаріально засвідчений апостиль від 17.09.2019 № 1368 (довіреність від ОСОБА_1 ), паспорт Цодокова Семена, диплом ОСОБА_1 .
Листом № 1106/03.25-17 від 28.12.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_2 (представника ОСОБА_1 ) про відмову в призначення пенсії за віком.
Відмову мотивовано тим, що відповідно до п. 2.2 Порядку № 637 за документ, що засвідчує місце проживання особи приймається: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації) у тому числі органів самоврядування. Також, позивачем була надана трудова книжка, видана 09.06.1972 року та 10.09.1996 року. Стаж роботи становить 14 років 06 місяців 04 дні на дату звернення. Відповідно до записів трудової книжки до страхового стажу не зараховані наступні періоди:
- з 30.08.1973 року по 29.08.1975 рік у зв`язку з відсутністю військового квитка або підтверджуючої довідки;
- з 23.09.1975 року по 28.12.2982 рік у зв`язку з тим, що у трудовій книжці печатка не відповідає назві підприємства (відсутні перейменування);
- з 02.08.1995 року по 10.09.1996 року у зв`язку з тим, що печатка підприємства без коду ЄДРПОУ;
- з 19.09.1996 року по 01.02.1997 рік у зв`язку з тим, що на першій сторінці трудової книжки НОМЕР_2 відсутній підпис власника книжки.
Враховуючи вище викладене, пенсійний орган повідомив представника позивача, що призначити пенсію за віком ОСОБА_1 в Україні неможливо оскільки, на даний час угода між Україною та Ізраїль про співробітництво в галузі пенсійного страхування не укладена, а тому відсутні законодавчі підстави для призначення пенсії в Україні. Закон передбачає можливість виплати пенсії особі під час перебування за кордоном лише в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода та обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Посадовою особою пенсійного органу складено перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії, а саме:
- документи про місце проживання (реєстрації) особи в Україні;
- довідка консульської установи про відповідність особи ОСОБА_1 до ОСОБА_1 ;
- військовий квиток або довідка військового комісаріату про період проходження військової служби;
- довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000року;
- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (02.08.1995-10.09.1996; 16.09.1996-01.02.1997;03.02.1997-11.04.1997; 06.05.1997-27.07.1998);
- заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) ОСОБА_1 .
З переліком документів, яких недостатньо для призначення пенсії та, які необхідно надати до 29.12.2019 року, представник позивача ознайомлений, що підтверджено його підписом.
Щодо документів: довідка консульської установи про відповідність особи ОСОБА_1 до ОСОБА_1 ; військовий квиток або довідка військового комісаріату про період проходження військової служби; довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000року; документи про стаж представником позивача підписано із проханням зробити запити.
Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Так, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.
Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Згідно з частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009 року.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Отже, проживаючі в Ізраїлі громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач у 1998 році року виїхав на постійне проживання до Держави Ізраїль, пенсія на території України йому не призначалась та не виплачувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 ст. 45 Закону № 1058 визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно із пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Тобто однією з умов, які передбачають наявність у особи права на отримання пенсії є її належність до громадянства України.

Відповідно до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1,заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22. Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є тим самим документом, який посвідчує особу та підтверджують громадянство України.

Так, судом встановлено, що представником позивача до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 було додано паспорт серії НОМЕР_3 від 04.08.1998 року, дійсний до 04 серпня 2008 року.

Представник позивача ознайомлений під особистий підпис про те, що для призначення пенсії не достатньо документа про місце проживання (реєстрації) особи в Україні, тобто паспорта.

Також представник позивача був обізнаний про те, що наданти відповідний документ необхідно до 29.12.2019 року.

Однак, суду не надано доказів надання дійсного паспорта позивача до пенсійного органу для призначення йому пенсії за віком у визначений строк.

Доводи представника позивача про те, що 14.10.2020 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просив долучити до матеріалів Пенсійної справи ОСОБА_1 нотаріально засвідчену копію довіреності представника № 598/20 від 24.08.2020 року, паспорт громадянина України для виїзду за кордон Цодокова Семена № НОМЕР_5 , виданого 24.06.2020 року та прийняти рішення за наслідком розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 30.09.2019 року враховуючи надані документи, суд не враховує, оскільки вказані документи подані до пенсійного органу після відмови у призначенні пенсії.

При цьому, суд зазначає, що позивач, як громадяни України жодним чином не обмежений у праві на пенсійне забезпечення в України.

Проте, позивач при зверненні до органів, що призначають та виплачують пенсію, повинен наряду з іншими громадянами України дотримуватися приписів діючого законодавства щодо подання необхідних документів для призначення пенсії та звернення до належного територіального органу Пенсійного фонду.

Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №723/2676/14-а висловлена правова позиція, відповідно до якої призначення пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з встановленням особи, що звернулася за призначенням пенсії, та наявність визначеного переліку документів.

Суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості повторного звернення за призначенням пенсії до уповноважених органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Таким чином, позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії за віком позивачу з 30.09.2019 року.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком.

У зв`язку з відмовою у задоволення позовних вимог, з урахуванням приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна