Справа № 300/861/20
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/861/20 пров. № А/857/13646/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Запотічного І.І., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року, ухвалене суддею Шумей М.В. у м. Івано-Франківську о 11:48, повний текст якого складений 15 вересня 2020 року, у справі № 300/861/20 за адміністративним позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 4" про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), -

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2020 року позивач - Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області звернулось в суд з позовом до відповідача - Комунального підприємства «Житлово-експлуаційна організація №4», у якому просив застосувати заходи реагування у вигляді зупинення та заборони експлуатації будівель (споруд, приміщень) гуртожитків за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул.Січових Стрільців, 34-б; вул.Молодіжна, 5; вул.Молодіжна, 1; вул.Молодіжна, 3; вул.Коновальця, 16; вул.Коновальця, 18; вул.Коновальця, 24; вул.Тихого, 11 в м.Калуші, Івано-Франківської області шляхом опечатування вхідних дверей, окрім виконання робіт, пов'язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

При вирішенні спірних правовідносин судом першої інстанції зважено на співрозмірність обраного позивачем заходу реагування меті його застосування та оцінено пропорційність втручання у права відповідача з досягненням справедливого балансу між інтересами відповідача та публічними інтересами.

Суд зауважив, що у даному випадку виявлені позивачем порушення установлених законодавством вимог пожежної безпеки самі по собі не створюють безпосереднього ризику виникнення і розвитку пожеж, але можуть створювати небезпеку завдання шкоди життю та здоров'ю людей у процесі самої пожежі.

Проте, оскільки ризик виникнення пожежі має вірогідний характер і він безпосередньо не виникає внаслідок виявлених порушень, то позивач вправі на підставі положень статей 68, 69 Кодексу цивільного захисту України самостійно вжити заходи реагування шляхом видачі приписів, постанов і розпоряджень щодо усунення таких порушень.

Крім того, судом не встановлено, що виявлені порушення викликають необхідність застосування саме судом заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації певних будівель, споруд і приміщень відповідача.

Водночас суд звернув увагу, що відповідачу необхідно вжити необхідних заходів, спрямованих на дотримання пожежної безпеки та усунення порушень, виявлених перевіркою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що законодавцем пов'язано настання реальної загрози життю та здоров'ю людей від пожежі з обставинами, які можуть призвеси до займання та розповсюдження вогню. Відтак фіксування в акті перевірки порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки і є їх встановленням в розумінні ч.2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України, що є підставою для застосування заходів реагування. Отже, заперечуючи проти позову, відповідач повинен довести факт усунення порушень.

В даному випадку, порушення вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки створюють реальну загрозу життю та здоров'ю людей (як громадянам, які проживають в гуртожитках, так і працівникам КП «ЖЕО № 4», а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі) продовжують існувати на об'єкті відповідача.

На думку скаржника, посилання суду на порушення права громадян на житло є неспівмірним із їхнім правом на життя і здоров'я, передбачене ст.27 Конституції України та ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та загрозою, яку створюють виявлені порушення.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що з задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Статтею 47 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до статті 64 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: 1) органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; 2) органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; 3) підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи.

Згідно з Положенням про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

ДСНС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до статті 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Згідно з положеннями статті 4 Закону № 877-Vдержавний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб`єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Частиною 6 статті 7 Закону № 877-V встановлено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

За приписами пункту 21 частини 1 статті 20 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417 затверджено Правила пожежної безпеки в Україні, які є обов`язковими для виконання суб`єктами господарювання, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування (далі - підприємства), громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах.

Вказані Правила встановлюють загальні вимоги з пожежної безпеки до будівель, споруд різного призначення та прилеглих до них територій, іншого нерухомого майна, обладнання, устаткування, що експлуатуються, будівельних майданчиків, а також під час проведення робіт з будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, технічного переоснащення будівель та споруд.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил діяльність із забезпечення пожежної безпеки є складовою виробничої та іншої діяльності посадових осіб і працівників підприємств та об`єктів.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону №877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Пунктом 12 частини 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що що з 10.01.2020 по 24.01.2020 працівниками Калуського міськрайонного відділу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, на підставі доручення Прем'єр-міністра України №44205/1/1-19 від 11.12.2019, наказу Управління ДСНС в Івано-Франківській області від 12.12.2019 №386 та посвідчення на проведення перевірки від 12.12.2019 року №386, проведена позапланова перевірка щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» () за адресою: вул. Пушкіна, 9А, м. Калуш, Івано-Франківська область.

В ході перевірки будівель (споруд, приміщень) гуртожитків КП «Житлово-експлуатаційна організація №4» за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул. Січових Стрільців, 34б; вул. Молодіжна, 5; вул. Молодіжна, 1; вул. Молодіжна, 3; вул.Коновальця, 16; вул. Коновальця, 18; вул. Коновальця, 24; вул. Тихого, 11 в місті Калуш Івано-Франківської області було встановлено, що експлуатація даних об'єктів здійснюється з порушеннями вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров'ю людей (підтверджується актом перевірки додержання (виконання) вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту №25 від 24.01.2020), а саме:

1. На всіх поверхах гуртожитків за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул.Січових Стрільців, 34б; вул. Молодіжна, 5; вул. Молодіжна, 1; вул. Молодіжна, 3; вул. Коновальця, 16; вул. Коновальця, 18; вул. Коновальця, 24; вул. Тихого, 11 в м. Калуш з'єднання, відгалуження та окільцювання жил проводів і кабелів не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів (гвинтових, болтових тощо) (п. 1.6 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 № 1417 (далі - Наказ МВС від 30.12.2014 №1417));

2. На всіх поверхах гуртожитків за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул.Січових Стрільців, 34б; вул. Молодіжна, 5; вул. Молодіжна, 1; вул. Молодіжна, 3; вул.Коновальця, 16; вул. Коновальця, 18; вул. Коновальця, 24; вул. Тихого, 11 в м. Калуш допускається використання тимчасових ліній електромережі (п. 1.8 розділу IV Наказ МВС від 30.12.2014 №1417);

3. В гуртожитках за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул. Січових Стрільців, 34-б; вул. Молодіжна, 5; вул. Молодіжна, 1; вул. Молодіжна, 3; вул.Коновальця, 16; вул.Коновальця, 24; вул. Тихого, 11 в м. Калуш пожежні кран-комплекти не під'єднані до водопровідної мережі та не укомплектовано згідно вимог (п.2.2 розділу V Наказ МВС від 30.12.2014 №1417);

4. Приміщення гуртожитків за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул.Січових Стрільців, 34б; вул. Молодіжна, 5; вул. Молодіжна, 3; вул. Коновальця, 16; вул. Коновальця,18; вул. Коновальця, 24; вул. Тихого, 11 в м. Калуш не забезпечено первинними засобами пожежогасіння (вогнегасниками) згідно вимог (п. 3.6 розділу V Наказ МВС від 30.12.2014 №1417);

5. Не проведено технічне обслуговування наявних первинних засобів пожежогасіння (вогнегасників) в приміщенні гуртожитку за адресою: вул. Молодіжна, 1 в м. Калуш (п. 3.17, розділ V Наказ МВС від 30.12.2014 №1417);

6. В гуртожитках за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул. Січових Стрільців,34б; вул. Молодіжна, 5; вул. Молодіжна, 1; вул. Молодіжна, 3; вул.Коновальця, 16; вул. Коновальця, 18; вул. Коновальця, 24; вул. Тихого, 11 в м. Калуш на усіх поверхах евакуаційні шляхи захаращено сторонніми предметами (п. 2.37 розділу III Наказ МВС від 30.12.2014 №1417);

7. Приміщення гуртожитків за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул.Січових Стрільців, 34б; вул. Молодіжна, 5; вул. Молодіжна, 1; вул. Молодіжна, 3; вул. Коновальця, 16; вул. Коновальця, 18; вул. Коновальця, 24; вул. Тихого, 11 в м. Калуш не обладнано системами протипожежного захисту (автоматичною пожежною сигналізацією) (п. 1.2 розділу V Наказ МВС від 30.12.2014 №1417);

8. В гуртожитках за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул. Січових Стрільців, 34б; вул. Молодіжна, 5; вул. Молодіжна, 1; вул. Молодіжна, 3; вул. Коновальця, 16; вул. Коновальця, 18; вул. Коновальця, 24; вул. Тихого, 11 в м. Калуш не проведено заміри опору ізоляції і перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання (п. 1.20 розділу IV Наказ МВС від 30.12.2014 №1417);

9. На шляху евакуації першого поверху гуртожитку за адресою: вул. Молодіжна, 5 в м. Калуш встановлено грати (п. 2.37 розділ III Наказ МВС від 30.12.2014 №1417).

Оскільки допущені відповідачем порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, зазначені в акті перевірки, створюють реальну загрозу життю і здоров`ю людей, які проживають та перебувають на об`єкті, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області звернулось із позовом до суду.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Статтею 68 Кодексу цивільного захисту України визначено санкції за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки. Так, відповідно до ч.2 цієї статті у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Разом з тим, згідно зі ст. 69 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у межах своїх повноважень видають відповідно приписи, розпорядження чи постанови, зокрема, з питань пожежної безпеки у разі, поміж іншого, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами, та з питань техногенної безпеки.

Відповідно до ч.1 ст.70 Кодексу цивільного захисту підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду (ч. 2 ст. 70 Кодексу цивільного захисту України).

Таким чином, статтями 69, 70 Кодексу цивільного захисту України передбачені різні санкції за порушення вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами.

Відтак, орган, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, у разі виявлення факту недотримання вимог пожежної безпеки, на підставі акту, складеного за результатами здійснених заходів (перевірок тощо), має право звернутися до суду із позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення експлуатації будівель, споруд. При цьому, захід реагування у вигляді повного зупинення об`єкту до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є крайнім заходом, обрання якого є доцільним лише у разі, якщо допущенні порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Вжиття заходів реагування на порушення тих чи інших правил пожежної безпеки слід оцінювати з урахуванням принципу пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.05.2020 у справі №420/5156/18.

У постанові від 21 лютого 2020 року у справі №815/6365/17 Верховний Суд, крім іншого відмітив, що поняття «загрози життю та здоров`ю» є оціночним. Однак це не спростовує необхідність дослідження судом доказів, якими обґрунтовується їх наявність та зважаючи, що такі спори розглядаються за позовними заявами суб`єктів владних повноважень, суди не повинні обмежуватися тільки даними актів перевірок. Достовірність інформації про зафіксовані в них порушення має бути перевірена судами шляхом зібрання відповідних доказів, а застосування судом обраного заходу реагування обґрунтовуватися з дотриманням всіх принципів адміністративного судочинства.

При цьому, при обранні заходу реагування у вигляді повного зупинення роботи закладу, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, дійсно, перевіряючи обгрунтованість позовних вимог відповідного органу ДСНС України про застосування заходів реагування, суд має перевірити: 1) відповідність виявлених порушень з вимогами законодавства, що регулюють дані правовідносини; 2) встановити обсяг та «вагу» зазначених в акті перевірки порушень на предмет існування реальної загрози життю та здоров`ю людей (працівників, відвідувачів); 3) оцінити зібрані під час розгляду спору по суті докази від усіх сторін на предмет здійснення суб`єктом господарювання заходів по усуненню порушень, виявлених під час перевірочного заходу (вжиття заходів по ініціюванню проведення позапланової перевірки, часткове/повне усунення виявлених порушень, пріоритет усунення реальних загроз над «паперовими порушеннями» тощо); 4) надати оцінку спірним правовідносинам щодо наявності/відсутності підстав для застосування заходів реагування.

Щодо покликань скаржника на те, що фіксування в акті перевірки порушень вимог законодавства у сфері техногенної та протипожежної безпеки є підставою для застосування судом заходів реагування, колегія суддів звертає увагу на те, що в разі якщо правовідносини між суб`єктом господарювання та органом державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки стали спірними та перейшли в площину судового спору, то акт перевірки органу державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки, що складений за результатами контрольного заходу, є лише одним із доказів, оцінку якому дає виключно суд поряд з іншими доказами.

В протилежному випадку (якщо би виключно акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки свідчив про виконання чи невиконання відповідачем вимог правил, інструкцій, ДБН тощо) функція суду була би нівельована, оскільки останній не здійснював би судочинство, а фактично затверджував би акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки своїм рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №826/19328/16.

Колегія суддів наголошує на тому, що застосування заходів реагування спрямовано не як санкція для відповідача, а є тимчасовим заходом, який направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю і здоров`ю людей; забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, які проживають, працюють, перебувають у будівлях (спорудах, приміщеннях) гуртожитків КП «ЖЕО №4», від будь-якого ризику настання небезпечних чинників, а захід реагування має тимчасовий та спонукаючий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення виявлених порушень.

У свою чергу, відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, небезпечним чинником є складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.

Проте, слід врахувати, що при вирішенні питання про наявність підстав для застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення та заборони експлуатації приміщень, слід виходити з того, чи можуть порушення, що так і не були усунуті, призвести до реальної загрози життю та здоров`ю людей, адже важливим та необхідним є дотримання балансу наявності можливого ризику з негативними наслідками, пов`язаними із опечатуванням вхідних дверей перелічених приміщень.

Згідно практики Європейського суду з прав людини оцінка додержання ст.1 Першого протоколу спирається на справедливу рівновагу (баланс) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, й інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення в справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції).

Однак цей баланс не варто розуміти як необхідність обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі. Зазначений критерій означає, що повинно бути розумне співвідношення (іншими словами - обґрунтована пропорційність) між метою, якої передбачається досягти, та засобами, що для цього використовуються. Справедливого балансу не буде дотримано, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення в справі Трегубенко проти України).

Тобто порушення ст.1 Першого протоколу становить не саме по собі ущемлення прав особи, а наявний істотний дисбаланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном (рішення від 23.01.2014р. в справі East/West Alliance Limited проти України).

У пошуках справедливої рівноваги Європейський суд з прав людини враховує велику кількість різноманітних чинників. Але й у цих питаннях (як і в питаннях наявності суспільного інтересу) також визнає за державою достатньо широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.

Так, за змістом абзаців 1-3 статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено та не заперечується позивачем, 79% квартир в гуртожитках КП «Житлово-експлуатаційна організація №4» за адресами: вул. Богдана Хмельницького, 8; вул. Січових Стрільців, 34-б; вул. Молодіжна,5; вул. Молодіжна, 1; вул. Молодіжна, 3; вул. Коновальця, 16; вул. Коновальця, 18; вул.Коновальця, 24; вул. Тихого, 11 в місті Калуш Івано-Франківської області, станом на момент розгляду даної адміністративної справи належать на праві приватної власності громадян, які у них проживають, що підтверджується Інвентаризацією житлового фонду та нежитлових приміщень станом на 01.05.2020, а 21% мешканців уклали договір оренди житла в вищезазначених будівлях. Суд звертає увагу, що повна заборона їх експлуатації обмежить їхнє право на житло та право вільно розпоряджатись майном.

Слід зазначити, що наявність неусунутих порушень відповідачем вимог чинного законодавства України у сфері пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та відповідачем фактично не заперечується.

Колегія суддів вважає, що порушення, які не були усунуті відповідачем - не містять прямого та очевидного впливу на виникнення надзвичайної ситуації.

При цьому слід наголосити, що наявність порушень, які залишились не усунутими та перешкоджають можливості швидкого реагування - збереження життя/здоров`я людей та майна, є прямим обов`язком для виконання відповідачем, проте, виходячи з їх суті та можливих ризиків настання надзвичайної ситуації, не є співмірними із застосуванням заходів реагування у вигляді повного зупинення та заборони експлуатації будівель.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні підстави для примусового застосування до відповідача заходу реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді повного зупинення та заборони експлуатації будівель (споруд, приміщень) гуртожитків КП «ЖЕО №4».

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 300/861/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді І. І. Запотічний
В. Я. Макарик
У зв'язку з перебуванням головуючого судді у період з 25.01.2021 по 05.02.2021 у відпустці постанова складена в повному обсязі 08.02.2021.