Справа № 240/12493/19
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12493/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

09 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила:

- визнати незаконною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо невиплати судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , заробітної плати у вигляді щомісячної доплати за вислугу років, починаючи з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 41395,31 грн, з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 48122,26 грн, з 01 січня 2017 року по 12 червня 2017 року, включно, у розмірі 22279,43 грн, а всього 111797,00 грн;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області виплатити судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років, починаючи з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 41395,31 грн, з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 48122,26 грн, з 01 січня 2017 року по 12 червня 2017 року, включно, у розмірі 22279,43 грн, а всього 111797,00 грн, з урахуванням індексації.

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати у частині доплати за вислугу років за період: з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 41395,31 грн, з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 48122,26 грн, з 01 січня 2017 року по 12 червня 2017 року, включно, у розмірі 22279,43 грн, а всього 111797 грн, з урахуванням індексації.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (вул.Бориса Лятошинського, буд.5, м.Житомир, 10014, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України (вул.Липська, буд.18/5, м.Київ, 01601, ), про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 04.02.2015 по 12.06.2017 надбавки за вислугу років, встановленої наказами Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №71/к від 06.06.2012 та №73/к від 07.06.2017.

Зобов"язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 04.02.2015 по 12.06.2017, встановлену наказами Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №71/к від 06.06.2012 та №73/к від 07.06.2017, з урахуванням індексації.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 03.02.2010 № 99/2010 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області строком на п"ять років (а.с.10-14).

Згідно з наказом Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.02.2010 № 25/к ОСОБА_1 призначено на посаду судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області строком на п"ять років (а.с.20).

Позивачу встановлено у відсотковому співвідношенні до посадового окладу надбавку за вислугу років:

- у розмірі 20% від посадового окладу за стаж державної служби 9 років 6 місяці 18 днів (наказ Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №8/к від 03.01.2012);

- у розмірі 30% від посадового окладу за стаж державної служби 10 років (наказ Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №71/к від 06.06.2012);

- у розмірі 40 % від посадового окладу за стаж державної служби 15 років 01 день (наказ Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №73/к від 07.06.2017) (а.с.22, 23, 24).

Відповідно до наказу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області "Про призначення судді ОСОБА_1 " від 13.06.2017 № 80/К на підставі Указу Президента України від 12.06.2017 №157/2017 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області безстроково (а.с.21).

Матеріали справи свідчать, що з 04 лютого 2015 року по 12 червня 2017 року позивач перебувала на посаді судді без здійснення повноваження. За вказаний період їй не нараховувалась та не виплачувалась доплата за вислугу років до посадового окладу, у зв`язку із чим позивач звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області.

У листі від 02.12.2019 за № 2098/19-вих ОСОБА_1 повідомлено, що обмеження доплати за вислугу років, встановлено на підставі п.10 розділу III Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України №76-VII від 28.12.2014, який набрав чинності з 01.01.2015, а з 01.04.2015 - на підставі ч.10 ст.133 Закону України Про судоустрій та статус суддів (в редакції Закону України №192-VIII).

Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років з 04.02.2015 до 12.06.2017, встановлену наказами Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 71/к від 06.06.2012 та № 73/к від 07.06.2017, які не скасовані та не змінені, є протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 від 07.07.2010 в редакції чинній на момент закінчення повноважень судді позивача визначався розмір суддівської винагороди та її складові.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII, яким Закон № 2453-VI викладено у новій редакції.

Розмір суддівської винагороди, її складові, а також визначення стажу роботи судді, у тому числі посади, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, були урегульовані статтями 133 і 135 Закону № 2453-VI.

Частиною першою статті 133 зазначеного Закону визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої цієї ж статті суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

За частиною 3 статті 133 зазначеного Закону посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років -30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Пунктом 10 статті 133 Закону № 2453-VI передбачено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Частиною ч.4 ст.112 Закону №2453-VI (редакції від 28.03.2015) передбачено, що у разі якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може виконувати свої повноваження щодо здійснення правосуддя з наступного дня після закінчення строку, на який його призначено.

Відповідно до положень частини другої статті 127 Конституції України, статті 53 Закону №2453-VI у згаданій вище редакції та статті 54 Закону № 1402-VIІІ обмеженням щодо реалізації особою, яка є суддею, гарантованих Конституцією України прав, є, зокрема, відсутність права обіймати будь-які інші, крім посади судді, оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої. Також суддя не має права поєднувати свою діяльність із підприємницькою або адвокатською, не може належати до політичної партії чи професійної спілки, виявляти прихильність до них, брати участь у політичних акціях, мітингах, страйках. Відповідно держава встановлює для суддів компенсаційні трудові гарантії, а також гарантує достатній рівень соціального забезпечення.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення цього принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Отже, положення Закону № 192-VІІІ щодо умов виплати і набуття права на отримання щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу у взаємозв`язку зі статтею 58 Конституції України застосовуються до тих відносин, що виникли після набуття ним чинності.

Зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Даний правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного суду від 30.09.2019 р. по справі № 805/152/16-а та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.12.2020 р. по справі № 200/13595/19-а.

Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у вигляді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову гілку влади в цілому.

Як зазначає Конституційний Суд у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 (справа №17/2018(4062/15), яким положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI, у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453-VI (в редакції Закону №192-VIII), яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону №1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років з 04.02.2015 до 12.06.2017, встановлену наказами Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №71/к від 06.06.2012 та №73/к від 07.06.2017, які не скасовані та не змінені, є протиправною.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги рішення суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для його скасування.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Совгира Д. І.