Справа № 2-а-4141/10/0270
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2010-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 р. Справа № 2-а-4141/10/0270 м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі: головуючого судді Чернюк Алли

Юріївни, суддів: Альчука Максима Петровича, Дончика Віталія Володимировича.

при секретарі судового засідання: Котюжанській Тетяні Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : Габрук С.М., Савюк О.М.;

відповідача : Антощук В.Д., Могир О.Ю., Бурковська Г.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Вінницького міжшкільного навчально - виробничого центру

до: Контрольно - ревізійного управління у Вінницькій області

про: визнання протиправними дії, визнання протиправною лист - вимогу та її скасування

ВСТАНОВИВ :

Вінницький міжшкільний навчально - виробничий центр (далі Центр) звернувся з адміністративним позовом до Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області (далі КРУ у Вінницькій області) про визнання протиправними дії, визнання протиправною лист - вимогу та її скасування.

Ухвалою суду від 08.11.2010 року провадження по справі відкрито та призначено її до судового розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ряд вимог відповідача про усунення порушень, виявлених ревізією, викладених в листі від 13.08.2010 року за №18-18/1106 є протиправними і підлягають скасуванню, з огляду на таке:

- по пункту 2 - вимога щодо проведення нарахування та виплати надбавки звільненим педагогічним працівникам не є нормативно обґрунтованою, так як суперечить вимогам Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів"

- по пункту 2.4 - порушення ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995 року щодо зайво здійсненої оплати праці Центром суміснику-електрику ОСОБА_1 в січні-лютому 2010 року на 139,5 грн. документально не підтверджується.

- по пункту 3 - підстави для нарахування штрафних санкцій та пені на загальну суму 2759,03 грн. за невиконання умов договору 1111 "Поділля-Сантехбудсервіс" по виконаних роботах капітального ремонту покрівлі Центру відсутні.

- по пункту 4 - порушення п.8.2 Рішення виконавчого комітету Вінницької міської Ради "Про звіт щодо використання міського бюджету за І-ше півріччя 2009 року" №1585 від 23.07.2009 року щодо перевищення фактичного споживання Центром теплопостачання протягом 01.08.2009 року - 31.12.2009 року доведених головним розпорядником ліміти в натуральних показниках на загальну суму 4828,83 грн. документально не підтверджуються.

- по пункту 5 - висновок по акту ревізії щодо порушення вимог п.3.1.1 наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43, внаслідок чого встановлено понаднормове списання палива за період з 01.06.2006 року по 01.04.2010 року, сума недостачі бензину через зайве його списання становить: бензину марки А-80 - 299,67 л. та А-95 - 30,5 л. на загальну подвійну суму 3857,15 грн. не є документально та нормативно обґрунтованим.

- по пункту 6 - висновок щодо сплати не в повному обсязі учнями Центру за навчання по профілю "Автосправа", що спричинило недоотримання доходів спеціального фонду в загальній сумі 1587,4 грн. є нормативно необґрунтованим.

- по пункту 7 - висновок щодо порушення Центром у 2007 році вимог Роз`яснення щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затверджених наказом ДКУ від 04.11.2004 №194 в зв`язку з чим було здійснено видатки на придбання програмного забезпечення за рахунок асигнувань по КЕКВ 1139 "Оплата інших послуг та інші видатки" на суму 4544 грн., а не по КЕКВ 2300 "Придбання землі і нематеріальних активів" та щодо нецільового використання бюджетних коштів на суму 1711,00 грн. не є нормативно та документально обґрунтованими.

Також позивач звернув увагу суду на те, що відповідачем під час інспектування Центру не було дотримано вимоги ч.5 ст. 2, ст. 3, п. 3 ст. 10 Закону України "Про державну контрольно - ревізійну службу в Україні" та абз.5 п. 35, абз. 2 п.39 Порядку проведення інспектування державною контрольно - ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

Окрім того, на переконання позивача, враховуючи те, що оскаржувана вимога прийнята на підставі висновків акту ревізії, які висвітлюють порушення, що ґрунтуються на припущеннях, то вимога в перелічених у позові частинах прийнята не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а відтак є протиправною та підлягає скасуванню.

В ході судового розгляду представники позивача позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні посилаючись на обґрунтування викладенні в позовній заяві.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали повністю з підстав викладених в наданих суду письмових запереченнях та проти позову заперечували. На думку представників відповідача, КРВ у м. Вінниці діяло в рамках та на підставі чинного законодавства, очевидності протиправності дій відповідача в даному випадку не вбачається, позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, а відтак відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

За змістом ч.ч. 4 та 5 ст. 11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень.

Судом встановлено, що предметом цього спору є питання законності дій КРУ у Вінницькій області в особі структурного підрозділу - КРВ у м. Вінниці по вчиненню дій щодо складання акту ревізії №18-15/50 від 30.07.2010 року, в частині виявлення порушень та питання по висуненню вимог щодо усунення позивачем виявлених ревізією порушень, зазначених в пунктах 2, 2.4, 3, 4, 5, 6, 7, 8 листа - вимоги №18-18/1106 від 13.08.2010 року, а отже, з`ясування цих обставин та правомірності дій відповідача і має бути перевірене в судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 2 КАС України з метою прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

В період з 26.04.2010 року по 23.07.2010 року працівниками КРВ у м. Вінниці проведено ревізію Центру, за результатами якої було складено акт №18-15/50 від 30.07.2010 року ревізії фінансово - господарської діяльності Вінницького міжшкільного навчально - виробничого центру за період з 01.06.2006 року по 01.04.2010 року

13.08.2010 року КРВ у м. Вінниці винесено письмові вимоги № 18-18/1106 про усунення виявлених ревізією порушень, де окрім іншого визначено та зобов`язано виконати позивачу наступне:

В частині п. 2 вимог встановлено - порушення вимог ст.57 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 №1060-ХІІ, внаслідок чого невиплачено надбавки за вислугу років звільненим педагогічним працівникам Центру на загальну суму 6220,60 грн.

У зв`язку з вказаним вище, необхідно:

- провести нарахування та виплату зазначеної надбавки звільненим педагогічним працівникам.

В частині п.2.4 вимог встановлено - порушення вимог ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995 року, внаслідок чого зайво здійснено оплату праці суміснику в січні-лютому 2010 року на суму 139,50 грн.

У зв`язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- стягнути зайво нараховану та виплачену заробітну плату з особи, яка їх отримала, в порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 127, 136 КЗпП України. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти у сумі 139,50 грн. у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України;

- провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернути зайво сплачені кошти в сумі 50,50 грн. (зарахувати в рахунок майбутніх платежів);

В частині п.3 вимог встановлено, що внаслідок неналежного контролю з боку директора ОСОБА_2 встановлено факти оплати завищених обсягів виконаних ремонтних робіт, які виконувалися підрядними ремонтними організаціями за 2007 - 2008 роки, що призвело до зайвої їх оплати на загальну суму 1190,85 грн., чим порушено Правила визначення вартості будівництва (ДБН 1.1.1-2000), затверджених Наказом Держбуду України від 27.08.2000 №174 та п.7-27-2 ДБН 2.4-7-2000, який затверджений наказом Держбуду України №201 від 14.09.2000 року, п.6 розділу 4 "Методичних рекомендацій з формування собівартості будівельно - монтажних робіт" затверджених Наказом Держбуду України №30 від 16.02.2004 року. Також встановлено, що Центром в порушення п.6.3 умов договору на здійснення капітального ремонту покрівлі не застосовано фінансові санкції до підрядних організацій за невиконання умов договору, в частині дотримання строків здачі акту приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в, що призвело до недоотримання доходів Центром на суму 3330,25 грн., в тому числі, ПП "Поділля-Сантехбудсервіс" - в сумі 2759,03 грн. та ПП "Спецмонтаж" - в сумі 571,22 грн., які здійснювали капітальний ремонт покрівлі Центру в 2007 та 2008 роках.

У зв`язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- провести претензійно - позовну роботу з підрядниками щодо сплати фінансових санкцій та відшкодування зайвих виплат шляхом повернення коштів або виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП України.

В частині п.4 вимог встановлено, що внаслідок незабезпечення економного використання комунальних послуг та енергоносіїв фактичне споживання Центром теплопостачання протягом періоду з 01.08.2009 року по 31.12.2009 року перевищувало доведені головним розпорядником ліміти в натуральних показниках на загальну суму 4828,83 грн. та споживання води - на суму 32,66 грн., чим порушено п.8.2 Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради "Про звіт щодо виконання міського бюджету за І півріччя 2009 року" №1585 від 23.07.2009 року.

У зв`язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- залучити кошти спонсорів, благодійних внесків для здійснення оплати до місцевого бюджету за понадлімітне споживання енергоносіїв по загальному фонду за рахунок коштів спеціального фонду.

В частині п.5 вимог встановлено - порушення вимог п. 3.1.1 наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43, а саме понаднормове списання палива за період з 01.06.2006 року по 01.04.2010 року, внаслідок чого сума недостачі бензину через зайве його списання становить 3857,15 грн.

У зв`язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- стягнути з винних осіб нестачу палива на вищезазначену суму в порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 130-136 КЗпП та Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №116.

В частині п.6 вимог встановлено, що внаслідок сплати за навчання по профілю "Автосправа" не в повному обсязі учнями Центру, закладом недоотримано доходів спеціального фонду на загальну суму 1587,4 грн.

У зв`язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- стягнути несплачені кошти з учнів за надані послуги. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплатах шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 КЗпП.

В частині п.7 вимог встановлено, що у 2007 році за рахунок асигнувань по КЕКВ 1139 "Оплата інших послуг та інші видатки" на суму 4544,00 грн. було здійснено видатки на придбання програмного забезпечення, які згідно Роз`яснення №194, необхідно здійснювати по КЕКВ 2300 "Придбання землі і нематеріальних активів" та у 2008 році видатки в сумі 1711,00 грн. на встановлення вікна у Центрі проведено за рахунок асигнувань по КЕКВ 2133 "Капітальний ремонт інших об`єктів", які згідно до Роз`яснення №194, необхідно здійснювати по КЕКВ 1137 "Поточний ремонт обладнання інвентарю та будівель, технічне обслуговування обладнання".

У зв`язку з вказаним вище, позивачу необхідно:

- прийняти до відома факт застосування фінансової санкції у вигляді зменшення бюджетних асигнувань.

Поряд з цим, судом встановлено, що згідно п.8 вищезазначеної письмової вимоги відповідач зобов`язав головного бухгалтера ОСОБА_3 при розрахунках з соціальними фондами враховувати зайво перераховані кошти в сумі 507,06 грн. (із відшкодованої суми безпідставно виплаченої надбавки за вислугу років, допомоги на оздоровлення, щорічної грошової винагороди та оплати суміснику фактично невиконаної роботи та невідпрацьованого часу), скласти акт взаємної звірки та в установленому порядку подати до КРВ у м. Вінниці.

Позивач не погодився з окремими положеннями акту ревізії та повернув його без підписання супровідним листом від 05.08.2010 року №83 на адресу КРВ у м. Вінниці, про що зазначено у згаданому листі та вчинено відмітку посадовими особами Центру на останній сторінці акту ревізії.

Судом встановлено, що в даному випадку спірні правовідносини регулюються наступним.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Згідно із частиною 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, їх функції та правові основи діяльності визначені Законом України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" від 26.01.1993 № 2939-ХІІ (далі Закон № 2939).

Статтею 8 Закону №2939 на Головне контрольно-ревізійне управління України, контрольно-ревізійні управління в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі покладено функції з проведення у підконтрольних установах ревізії фінансово-господарської діяльності, використання і збереження фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильності визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов`язань, стану і достовірності бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Права державної контрольно-ревізійної служби визначено ст. 10 цього Закону.

Так, відповідно до п. 1, 7, 8, 9, 10 ст. 10 Закону № 2939 органам контрольно-ревізійної служби надано право: перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами, за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства; накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ, адміністративні стягнення.

Відповідно до ст. 15 Закону №2939 службові особи державної контрольно-ревізійної служби є представниками органів державної виконавчої влади, їх законні вимоги є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що ревізуються.

Стосовно позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача по висуненню вимог у п. 2 щодо проведення нарахування та виплату надбавки за вислугу років звільненим педагогічним працівникам Центру на загальну суму 6220,60 грн. згідно ст.57 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 №1060-ХІІ, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно затвердженого кошторису Центру на 2009 рік по КФК 070809 "Здійснення виплат, визначених Законом України "Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів" КЕКВ 1343 "Інші поточні трансферти населенню" вищезазначені виплати складають 14251,0 грн. Кредиторська заборгованість станом на 01 січня 2009 року по невиплаті надбавки за вислугу років по ст.57 Закону України "Про освіту" становила 14250,4 грн., профінансовано асигнування в розмірі 14250,4 грн., проте виплачено вищевказаної надбавки за вислугу років лише на суму 8029,8 грн., тобто касові видатки склали 8029,8 грн. Різницю між касовими видатками та профінансованим розміром асигнувань в сумі 6220,6 грн. повернено до місцевого бюджету Вінницької міської ради. Згідно даних бухгалтерського обліку Центру депонована заробітна плата протягом ревізійного періоду не відображалася та заборгованість по виплаті заробітної плати по ст. 57 Закону України "Про освіту" станом на 01 січня 2010 року та 01 квітня 2010 року не відображена.

Відповідно до ч.7 ст.23 Бюджетного кодексу України усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, за винятком тих випадків, коли окремим законом передбачені багаторічні бюджетні призначення. Згідно зі ст. 3 БК України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

На переконання суду, твердження позивача про те, що термін погашення заборгованості по виплатах передбачених ст.57 Закону України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів закінчився починаючи із 2010 року є помилковим, оскільки суми депонованої заробітної плати та стипендій повинні бути на обліку в установах протягом 3-х років і після цього зараховуватись до доходу бюджету. Тобто в випадках коли у бюджетної установи є заборгованість по виплаті заробітної плати, така бюджетна установа як розпорядник коштів Державного бюджету України має право брати бюджетні зобов`язання, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, взятих на облік в органах Державного казначейства України, в межах виділених їм асигнувань. Окрім того, як слідує із змісту листа Державного казначейства України від 23.12.2005 року №07-04/2393-11338, своєчасно не отримані суми заробітної плати та стипендій, в установлений для виплати з каси установи термін, повинні обліковуватись установами та організаціями протягом трьох років і за умови неотримання їх відповідною особою у заначений термін перераховуватись у дохід бюджету.

Аналізуючи позовні вимоги, щодо визнання протиправними дій КРВ у м. Вінниці по висуненню вимоги у п. 2.4 щодо забезпечення стягнення зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати з особи, яка їх отримала, в порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 127, 136 КЗпП України. Або ж, в іншому випадку забезпечення стягнення з особи, винної у зайвих грошових виплатах коштів у сумі 139,50 грн. у порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України. А також проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернення зайво сплачених коштів в сумі 50,50 грн. (зарахувати в рахунок майбутніх платежів), то суд приходить до висновку, що дані дії відповідача є безпідставними, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до отриманої відповідачем інформації від Вінницького міжрайонного управління ВФ ДП "Нафтогазмережі" електромонтер ОСОБА_1 за ревізійний період у відрядженнях, на лікарняних, курсах не перебував. При цьому графік роботи з 29 грудня 2009 року визначений - з 8.00 год. до 17.00 год. Проте, згідно наданого до ревізії графіку роботи ОСОБА_1 у Центрі, робочий день електрика починається з 17.00 год.

Враховуючи наведене, відповідач в акті ревізії зробив висновок про те, що Центром було порушено ст. 1 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995 року, в частині виплати працівникові заробітної плати за невиконану ним роботу, у зв`язку з чим було здійснено оплату праці електрика за січень-лютий 2010 року на суму 139,50 грн. та зайво перераховано коштів до фондів соціального страхування на суму 50,50 грн.

Втім на переконання суду, такий висновок є хибним, оскільки працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Чинне трудове законодавство не вводить для працівників - сумісників вимогу про обов`язкове встановлення нормованих завдань при почасовій оплаті праці, оскільки така вимога, якби вона пред`являлась, то була б відірваною від реальних умов організації праці, і була б нездійсненною і тому б не виконувалася. До того ж, законодавство не передбачає механізму урахування в заробітній платі невиконання нормованих завдань. Викладене дозволяє зробити висновок про те, що під фактично виконаною роботою повинна матися на увазі або работа, виконання якої відображено у відрядному наряді, або робота, виконання якої зафіксовано в табелі обліку робочого часу.

У спірній ситуації, що розглядається судом, обсяг фактично виконаної роботи електромонтером ОСОБА_1 фіксувався Центром у відповідних табелях обліку робочого часу згаданого працівника - сумісника. Тобто, наведені дій позивача узгоджувались та не суперечили вимогам чинного законодавства.

Суд враховує ті обставини, що у відповідача в ході інспектування виникли сумніви, що в один і той же час працівник сумісник - електромонтер ОСОБА_1 міг вважатися за документами як працюючий на основному робочому місці так і на роботі за сумісництвом. Проте, суду, відповідачем не надано належних і достатніх доказів на підтвердження своїх доводів стосовно недотримання працівником-сумісником - електромонтером ОСОБА_1 графіку виходу на роботу або ж доказів щодо неправильності відбиття Центром робочого часу згаданого працівника-сумісника в табелі обліку робочого часу.

З урахуванням викладеного, адміністративний позов в цій частині позовних вимог є обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача по висуненню вимоги у п. 4 щодо забезпечення залучення коштів спонсорів, благодійних внесків для здійснення оплати до місцевого бюджету за понадлімітне споживання енергоносіїв по загальному фонду за рахунок коштів спеціального фонду, то суд вважає, що вони не підлягають до задоволення оскільки, згідно п.8.2 Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської Ради "Про звіт щодо використання міського бюджету за І-ше півріччя 2009 року" №1585 від 23.07.2009 року чітко визначено джерела за рахунок яких можливе покриття витрат з оплати комунальних послуг та енергоносіїв спожитих понад встановлені ліміти, та не передбачає їх оплати за рахунок асигнувань загального фонду кошторису. Судом встановлено, що фактично відповідач в акті ревізії навів загальну суму 5744,97 грн. витрачену на оплату комунальних послуг спожитих понад встановлені ліміти, та в додатку до акту вивів понадлімітне споживання у натуральних показниках за період дії Рішення №1585 та їх вартість, яка становить 4828,83 грн.

Стосовно позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача по висуненню вимоги у п. 3 щодо проведення претензійно - позовної роботи з підрядниками щодо сплати фінансових санкцій та відшкодування зайвих виплат шляхом повернення коштів або виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг; вимоги у п. 6 щодо стягнення несплачених коштів з учнів за навчання по профілю "Автосправа"; вимоги у п. 7 щодо прийняття до відома факт застосування фінансової санкції у вигляді зменшення бюджетних асигнувань, то суду не надано чіткого пояснення з боку представників позивача щодо резонності та доцільності оскарження вищезгаданих дій відповідача, адже як вбачається з матеріалів справи, зокрема листів Центру від 13.09.2010 року №105 та від 15.10.2010 року №139, останній фактично визнав (погодився) до початку судового розгляду справи обов`язкові вимоги відповідача, часткове виконання, яких забезпечив шляхом усунення порушень окреслених в акті ревізії, в підтвердження чого направив на адресу КРВ у м. Вінниці відповідні листи та документи.

За наведених обставин, суд, вважає за потрібне зазначити, що підставою позову - є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою визначені правові наслідки.

Підстава позову складається із таких юридичних фактів, які підтверджують наявність спірних взаємовідносин, приналежність сторін до цієї справи та привід по позову.

Єдиним аргументом щодо протиправності п.п. 3 листа - вимоги КРВ у м. Вінниці є посилання відповідача на відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій та пені на загальну суму 2759,03 грн. за невиконання умов договору ПП "Поділля - Сантехбудсервіс" по виконаних роботах капітального ремонту покрівлі Центру, а також посилання на нормативну і документальну необґрунтованість висновків відображених у п.п. 6, 7 листа - вимоги відповідача.

З цього приводу, суд критично ставиться до тверджень позивача, оскільки як було встановлено у судовому засіданні, при виконанні робіт по капітальному ремонту покрівлі у Центрі підрядником ПП "Поділля - Сантехбудсервіс" у 2007 році було укладено договір. Пунктом 6.3 якого передбачалось, що на протязі 30 днів з дня проходження проміжних платежів підрядник готує акт виконаних робіт і передає його для підписання замовнику. Проміжний платіж в сумі 7200,00 грн. було здійснено Центром 12.07.2007 року, тобто місячний термін по виконанню робіт спливав 12.08.2007 року. Проте, акт виконаних підрядних робіт КБ-2в було здано 26.09.2007 року. А тому керуючись ст.883 Цивільного кодексу України та у відповідності до ч.3 ст.231 Господарського кодексу Україні в акті ревізії з посиланням на зазначені норми права позивачем правомірно наведено розрахунок пені та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань підрядником.

На підставі наведеного, судом при з`ясуванні обставин по справі встановлено та констатується факт відсутності предмету спору, в частині визнання протиправною та скасування листа - вимоги КРВ у м. Вінниці щодо усунення порушень, зазначених в пунктах 3 (в частині, що не стосується підрядника - ПП "Поділля - Сантехбудсервіс"), 6, 7, а відповідно і розгляду у даній справі.

Щодо позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача по висуненню вимог у п. 5 стосовно стягнення з винних осіб нестачі палива на суму 3857,15 грн. в порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 130-136 КЗпП та Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №116, у зв`язку з порушенням Центром вимог п. 3.1.1 наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43, через понаднормове списання палива за період з 01.06.2006 року по 01.04.2010 року, то суд вважає, що вони підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як з вбачається з акту ревізії, відповідач в ході інспектування, керуючись п.6 "Порядку проведення інспектування державною контрольно - ревізійною службою" затвердженого Постановою КМУ від 20.04.2006 року №550 направив запит №18-18-/854 до Вінницького обласного центру гідрометеорології стосовно інформації про температуру повітря станом на 8-му годину кожного дня за листопад-грудень 2006-2009 років та січень-березень 2007-2010 років. Інформацію було отримано листом №303/109 від 22.06.2010 року. На ряду з цим, суд відмічає, що в акті ревізії відсутні будь-які документально підтверджені розрахунки щодо застосування надбавки в розмірі 5 відсотків до збільшення норм витрачання палива в період, коли температура повітря була вище 0 град.С.

Окрім того, суд зазначає, що в акті ревізії фінансово - господарської діяльності Центру №18-15/50 від 30.07.2010 року, не наведена інформація за якими документами перевірено питання перевірки витрат палива, що є порушенням п.35 "Порядку проведення інспектування державною контрольно - ревізійною службою". Не наведений розрахунок підвищення норм витрат палива у випадку роботи в зимових умовах в залежності від фактичної температури повітря залежно від діапазону коливання температур, а саме: від 0 град. С до - 10 град. С; від 10 град. С до - 20 град. С; від 20 град. С і нижче.

Також слід відмітити, що відповідачем не враховано ті календарні періоди, коли температура повітря була нижче 10-ти град С. та нижче 20-ти град. С. В судовому засіданні представник позивача - Савюк О.М. зазначив, що відповідно до довідок Вінницького обласного центру гідрометеорології Державної гідрометеорологічної служби МНС України про температуру повітря станом на 8-му годину за зимовий період 2006-2010 року температура повітря нижче 10-ти град С. була у: 2007 році - 8 днів; 2008 році - 11 днів; 2009 році - 8 днів; 2010 році - 19 днів; Температура повітря нижче 20-ти град. С була у: 2008 році - 1 день; 2009 році - 1 день; 2010 році - 5 днів.

В зв`язку з цим, перевіряючими не було враховано збільшення норм витрат палива, яке фактично використовувалось для навчальної їзди, до 10-ти відсотків та до 15-ти відсотків відповідно, що передбачено п.п. 3.1.1 Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43. Більш того, відповідач не заперечував тієї обставини, що у Розрахунку понаднормового списання бензину Центром за період з 01.06.2006 року по 01.04.2010 року та суми нестачі були відсутні нормативне та бухгалтерське обґрунтування визначеного розміру понаднормового списання бензину, підпис посадової особи, яка склала даний розрахунок та відмітка про те, що вказаний розрахунок і є додатком до акту ревізії.

Отже дійсні обставини справи дають підстави для твердження про те, що висновки у акті ревізії стосовно порушення вимог п.п. 3.1.1 Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43, внаслідок чого встановлено понаднормове списання палива за період з 01.06.2006 року по 01.04.2010 року на загальну подвійну суму 3857,15 грн. є хибними та безпідставними, а відтак вимога відповідача в цій частині, є протиправною у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

В даному адміністративному позові до суду, Центр також оскаржує дії КРВ у м. Вінниці, щодо складання акту ревізії, в частині виявлених порушень та недоліків зазначених у листі - вимозі.

З цього приводу слід зазначити, що акт ревізії - це службовий двосторонній документ, який стверджує факт ревізійних дій та їх результатів, і є носієм доказової інформації про виявлені недоліки в господарюванні.

Відповідно до п. 2 Стандарту державного фінансового контролю за використанням бюджетних коштів, державного та комунального майна, затвердженого Наказом Голови КРУ України від 09.08.2002 р. № 168, метою документування ревізійних дій та їх результатів є надання власникові та іншим визначеним законодавством користувачам, в тому числі ініціаторам контрольних заходів, суттєвої, повної і обґрунтованої інформації про стан збереження і використання коштів, цінних паперів, матеріальних цінностей і нематеріальних активів, ведення бухгалтерського обліку і стану фінансової дисципліни, а також про обставини допущення, встановлення і розміри фінансових порушень.

Ця інформація містить результати проведення державного фінансового контролю у вигляді інспектування на підставі ч. 2 ст. 2 Закону України №2939-XII.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що сам по собі акт ревізії є документом інформаційного характеру та не несе для позивача негативних правових наслідків, а тому не може порушувати права та інтереси в його діяльності та не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні ст. 17 КАС України.

Таким чином, оскарження дій щодо факту складення акту та його висновків, які не встановлюють для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендації вжити заходів щодо усунення виявлених порушень, не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту порушених прав.

Суд зауважує на тому, що обов`язок доказування згідно ч. 2 ст. 71 КАС України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 79 КАС України встановлено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

В силу ч. 6 ст. 71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Проте в ході судового розгляду, представники відповідача не належно скористались своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 71 КАС України, оскільки останні не надали суду достатньо доказів, в тому числі і документально підтверджених (нормативно закріплених), а також не навели суду переконливої законодавчо обґрунтованої аргументації в спростування позиції позивача, яка полягає у протиправності дій відповідача по висуненню вимог щодо усунення Центром виявлених ревізією порушень, зазначених в пунктах 2.4 та 5 листа - вимоги №18-18/1106 від 13.08.2010 року

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку щодо неналежного виконання суб`єктом владних повноважень його обов`язку щодо доказування правомірності своїх дій, закріпленого ч. 2 ст. 71 КАС України.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з пояснень сторін, досліджених доказів та встановлених на підставі них фактів і правовідносин, аналізу приведених норм законів і інших нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що дії відповідача, в частині висунутих вимог викладених у змісті п.2.4 та п. 5 листа-вимоги №18-18/1106 від 13.08.2010 року КРВ у м. Вінниці, - не відповідають вимогам ст. 19 Конституції України.

Згідно п.1 ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ході судового розгляду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в частині висунутих позивачу вимог про усунення виявлених ревізією порушень, частково довів належним чином правомірність вчинених ним дій, а надані заперечення частково спростовують обставини на які посилається позивач - тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не діяв в межах наданих йому законом повноважень та не довів повністю суду правомірність своїх дій, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 8 Конституції України, ст.ст.4, 8, 17, 50, 94, 161-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Позов Вінницького міжшкільного навчально - виробничого центру задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати п.2.4 та п. 5 вимоги Контрольно - ревізійного відділу у м. Вінниці №18-18/1106 від 13.08.2010 року "Про усунення порушень, виявлених ревізією".

Стягнути з Державного бюджету України 1 грн. 70 коп. на користь Вінницького міжшкільного навчально - виробничого центру судовий збір, сплачений згідно квитанції №84 від 18.10.2010 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови оформлено: 20.12.10

Головуючий суддя Чернюк Алла Юріївна

Судді: Альчук Максим Петрович

Дончик Віталій Володимирович