Справа № 520/51/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

04.02.2021 р. справа №520/51/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., позивача - не прибув, подав заяву про слухання у відсутність, представника відповідачів - Гупал Н.О, представника третьої особи - не прибув, подав заяву про слухання у відсутність, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1
до третя особа -Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк Оксани Миколаївни , Державне підприємство "Інформаційні судові системи",
проскасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, Власник майна), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) скасування рішення №55779538 державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк О. М. про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.12.2020р. про припинення арешту житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) зобов`язання Департаменту реєстрації Харківської міської ради зареєструвати припинення арешту належного ОСОБА_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 07.05.2020р. у справі №638/5725/20 з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року у справі №638/5725/20.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно з приводу зупинення розгляду заяви стосовно припинення арешту житлового будинку є протиправним, а тому повинно бути вчинено управлінське діяння з приводу реєстрації припинення арешту.

Відповідачі, Департамент державної реєстрації Харківської міської ради (далі за текстом - Департамент) та державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради - п. Березняк Оксана Миколаївна (далі за текстом - Реєстратор), із поданим позовом не погодились.

Аргументуючи заперечення зазначили, що обсяг та зміст матеріалів звернення не містив достатніх правових підстав для вчинення реєстраційної дії з припинення арешту майна. Наполягали, що спір не підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, позаяк пов`язаний із захистом права власності на майно - житловий будинок.

Третя особа, Державне підприємство «Інформаційні судові системи», подала заяву про слухання справи у відсутність.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у справі №640/9079/13-к на об`єкт власності заявника - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 було накладено арешт у межах провадження досудового розслідування кримінального провадження №0000084 від 24.11.2012р.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016р. у справі №640/9079/13-к була роз`яснена ухвала Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у справі №640/9079/13-к, а саме: указано, що арешт означає заборону на вчинення будь-яких дій, у тому числі і у межах виконавчих проваджень.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 07.05.2020р. у справі №638/5725/20 було скасовано арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у справі №640/9079/13-к на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , житловою площею 47,7 кв.м.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.08.2020р. у справі №638/5725/20 були внесені виправлення до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 07.05.2020р. у справі №638/5725/20 про скасування арешту, накладеного ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у справі №640/9079/13-к в частині найменування вулиці, а саме: замість «АДРЕСА_1» указано «АДРЕСА_1».

З роздруківки Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що у якості окремих та самостійних підстав для вчинення реєстраційної дії № запису про обтяження - 18416956 у вигляді обтяження речового права - заборони на нерухоме майно відносно житлового будинку з надвірними будівлями: АДРЕСА_1 указані одночасно як ухвала Апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016р. у справі №640/9079/13-к, так і ухвала Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у справі №640/9079/13-к.

Окрім того, з відомостей цього ж документу слідує, що відносно житлового будинку з надвірними будівлями: АДРЕСА_1 існує обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, вчинене під номером запису - 14288951 на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у справі №640/9079/13-к.

Таким чином, одне і теж саме судове рішення - ухвала Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у справі №640/9079/13-к було двічі використано у якості підстави для вчинення реєстраційної дії з приводу обтяження речового права, а саме: під записом про обтяження № 18416956 у вигляді обтяження речового права - заборони на нерухоме майно, а під записом про обтяження № 14288951 у вигляді арешту нерухомого майна.

У ході розгляду справи судом виявлено, що відносно житлового будинку з надвірними будівлями: АДРЕСА_1 існує обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, вчинене під номером запису - 10797021 на підставі ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.07.2015р. у справі №638/8212/15-ц.

До того ж, відносно житлового будинку з надвірними будівлями: АДРЕСА_1 існують обтяження: у вигляді заборони на нерухоме майно, вчинене під номером запису - 2836319; у вигляді арешту нерухомого майно, вчинене під номером запису - 10295261 на підставі ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.09.2010р. у справі №2-9950/2010; у вигляді арешту нерухомого майна, вчинене під номером запису - 10298630 на підставі ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.09.2010р. у справі №2-9950/2010.

Отже, відносно об`єкту нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями: АДРЕСА_1 одночасно існують декілька окремих обтяжень під номерами записів - 18416956, 14288951, 10797021, 2836319, 10295261, 10298630.

17.12.2020р. заявник подав до Департаменту письмове звернення установленого формуляру з приводу припинення обтяження під номером запису - 18416956 у вигляді арешту з нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

До матеріалів звернення входили: ухвала Дзержинського районного суду міста Харкова від 07.05.2020р. у справі №638/5725/20 та ухвала Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.08.2020р. у справі №638/5725/20.

Будь-яких інших документів, у тому числі і ухвали Апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016р. у справі №640/9079/13-к, до складу матеріалів звернення заявника від 17.12.2020р. не входило.

17.12.2020р. Реєстратором було видано рішення №55779538 з приводу зупинення розгляду згаданої вище заяви заявника від 17.12.2020р.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для вчинення саме такого владного управлінського волевиявлення реєстратором були обрані положення п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і п.14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затверджений постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127; далі за текстом - Порядок №1127), а у якості фактичних підстав послугували судження про виявлення розбіжностей у підставах обтяження, а саме: відсутність відомостей про подальшу юридичну долю ухвали Апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016р. у справі №640/9079/13-к, котра значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як окрема підстава для накладення арешту.

Не погодившись із відповідністю закону вчиненого владним суб'єктом управлінського волевиявлення, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, суд вважає, що усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суспільні відносини з приводу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, а також державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, правил функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі за текстом - Реєстр), процедури реєстрації речових прав та обтяжень речових прав, коло суб`єктів державної реєстрації прав, зміст їх компетенції, обсяг управлінських повноважень та механізми реалізації функцій унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. №1952-IV (далі за текстом - Закон №1952-IV).

Частиною 3 ст.10 Закону №1952-IV визначено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 91) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).

У силу ч.8 ст.18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Звідси слідує, що обсяг матеріалів звернення зацікавленої особи повинен явно та очевидно містити об`єктивні дані, які б виключали випадки зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав.

Запроваджені ч.8 ст.18 Закону №1952-IV вимоги до обсягу та змісту матеріалів звернення кореспондують із запровадженим ч.11 ст.18 Закону №1952-IV обов`язком заявника повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно.

За правилами ст.22 Закону №1952-IV документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства (ч.1 ст.22); Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів (ч.2 ст.22).

Як то визначено п.1 ч.1 ст.23 Закону №1952-IV, розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадку подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону №1952-IV у разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Згідно з ч.2 ст.27 Закону №1952-IV державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Поза увагою заявника під час заповнення граф формуляру звернення установленої форми від 17.12.2020р. залишилась та обставина, що під номером запису - 18416956 у Реєстрі значиться обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, у той час як заявник просив припинити обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (а.с.20).

На виконання імперативних приписів ч.4 ст.9 КАС України у цілях з`ясування об`єктивної істини за власною ініціативою безвідносно до правових позицій сторін та правової поведінки учасників справи судом було установлено, що заявник подав до Департаменту саме виготовлені судом копії ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 07.05.2020р. у справі №638/5725/20 та ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.08.2020р. у справі №638/5725/20.

Продовжуючи розгляд справи, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб'єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом подано докази відповідності закону оскарженого волевиявлення з урахуванням обсягу та змісту матеріалів звернення зацікавленої особи, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого волевиявлення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

До того ж, у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 20.12.2019р. у справі №820/3914/17 саме по собі порушення процедури прийняття акту адміністративного органу може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував з достатньою повнотою, норму закону визначив належну, положення цієї норми права витлумачив вірно.

Отже, у спірних правовідносинах вчинене владним суб`єктом порушення управлінське волевиявлення не спричинило погіршення правового становища приватної особи / безпідставного настання для приватної особи негативних наслідків.

Відсутність порушеного суб`єктивного права (ущемленого охоронюваного законом інтересу) у поєднанні зі правомірністю вчиненого управлінського волевиявлення є визначеними процесуальним законом підставами для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

З цих міркувань випливає, що заявник не дотримався установленої законом процедури звернення до Реєстратора, усіх необхідних документів не подав, унаслідок чого існуючі розбіжності у підставах вчинення обтяження речового права не були усунуті матеріалами звернення та не могли бути усунуті з волі Реєстратора через відсутність правових механізмів, вчинене Реєстратором управлінське волевиявлення є юридично правильним та фактично вірним.

Але суд не може залишити поза увагою ту обставину, що ухвала Апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016р. у справі №640/9079/13-к у дійсності є судовим актом з роз`яснення судового рішення (ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у справі №640/9079/13-к) і тому об`єктивно не може спричиняти настання будь-яких самостійних правових наслідків, у тому числі і у сфері реєстрації речових прав та обтяжень речових прав.

Самостійного та вільного доступу до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016р. у справі №640/9079/13-к заявник згідно із чинним національним законом України не має.

За таких обставин, припинення процедури розгляду звернення заявника від 17.12.2020р. видається надмірним формалізмом, що не узгоджується із приписами ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України.

Тому суд вважає за необхідне вийти за межі позову і усунувши юридичну перешкоду у вигляді відповідного правового акту індивідуальної дії, обтяжити владних суб`єктів обов`язком продовжити процедуру державної реєстрації припинення обтяження речового права.

Клопотання відповідачів про закриття провадження в адміністративній справі підлягає відхиленню, адже спір склався виключно з приводу реалізації суб`єктом державної реєстрації прав управлінських функцій на вчинення реєстраційних дій в Реєстрі за відсутності інших претендентів на це ж саме речове право та за відсутності ознак ймовірності погіршення унаслідок вчинення реєстраційної дії прав та охоронюваних законом інтересів інших учасників суспільних відносин.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір", поклавши усі судові витрати на заявника.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Клопотання про закриття провадження в адміністративній справі - залишити без задоволення.

Позов - залишити без задоволення.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Березняк Оксани Миколаївни №55779538 від 17.12.2020 р.

Зобов`язати Департамент реєстрації Харківської ради продовжити розгляд заяви ОСОБА_1 від 17.12.2020р. з приводу вчинення реєстраційної дії стосовно припинення обтяження речового права під номером запису - 18416956, вчиненого на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016р. у справі №640/9079/13-к та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016р. у справі №640/9079/13-к і припиненого ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 07.05.2020р. у справі №638/5725/20 і ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.08.2020р. у справі №638/5725/20 з урахуванням висновків суду по даній справі.

Судові витрати покласти на позивача.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 8 лютого 2021 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.