Справа № 520/10689/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

08.02.2021 р. справа №520/10689/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом
Заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України (далі за текстом - Прокурор, заявник) в інтересах держави в особі Міністерстві внутрішніх справ України (далі за текстом - Міністерство) та Національної академії Національної гвардії України (далі за текстом - Академія, Навчальний заклад)
до ОСОБА_1 (далі за текстом - Громадянин)
простягнення 86.983,90 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,-

встановив:

Матеріали позову з недоліками одержані судом 12.08.2020р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 21.09.2020р. після усунення заявником недоліків позову і надходження відомостей з підрозділів Державної міграційної служби України.
Прокурор подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Міністерство про дату та час судових засідань було сповіщене належним чином, проте участь представника у розгляді справи не забезпечило.
Від Академії до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.
Громадянин був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи за зазначеною у позові та підтвердженою відповіддю з підрозділів Державної міграційної служби України адресою, до суду не прибув, про причини неприбуття не повідомив.
Прокурор у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_1 86.983,90 грн. витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.
Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що громадянин був відрахований з навчання у вищому військовому навчальному закладі, витрат на власне утримання під час навчання у повному обсязі добровільно не відшкодував, а тому обов`язок з примусового відшкодування має бути покладений за рішенням суду.
Відповідач, ОСОБА_1 , хоча про відкриття провадження по справі був повідомлений судом належним чином, правом на подання відзиву на позов не скористався.
За таких обставин, суд бере до уваги положення ч.ч. 3 і 9 ст. 205 КАС України і ураховуючи незмінність завдання адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 4 ст. 242 КАС України незалежно від категорії спору, імперативно встановлену законодавцем мету адміністративного судочинства у вигляді захисту прав та інтересів невладного суб`єкта, зміст та характер спірних правовідносин, обсяг доказів, котрі повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній письмовими документами.
Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.07.2017р. уклав контракт з Міністерством внутрішніх справ України в особі начальника Національної академії Національної гвардії України про проходження військової служби (навчання) в Академії.
Отже, сторонами згаданого контракту є Міністерство внутрішніх справ України та громадянин України.
Абзацом 6 пункту 1 вказаного контракту передбачено, що курсант зобов`язаний відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованості чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Пунктом 4 наказу начальника Академії від 08.07.2020р. №136 громадянина України було відраховано з навчання у зв`язку систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовця відповідно до п. "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Доказів утрати юридичної сили згаданим наказом з будь-якої причини матеріали справи не містять.
Абзацом 4 п. 4 вказаного наказу встановлено, що утриманню з громадянина підлягають 87083,90 грн. витрат на утримання громадянина України під час навчання у вищому військовому навчальному закладі.
За відомостями наявного в матеріалах справи розрахунку, заявлена до стягнення сума складається з: 24.074,84грн. - грошове забезпечення військовослужбовця; 14.533,94грн. - предмети, матеріали, обладнання та інвентар; 3.096,03грн. - медикаменти та перев`язувальні матеріали; 35.075,40грн. - продукти харчування; 5.181,4 грн. - оплата теплопостачання; 1.985,75грн. - оплата водопостачання та водовідведення; 3.127,42грн. - оплата електроенергії; 9,12грн. - оплата послуг (крім комунальних).
Громадянином вказаний розрахунок підписаний без заперечень.
Доказів здійснення неправильних розрахунків показника понесених видатків на утримання матеріали справи не містять.
Після відрахування з Академії (тобто після припинення публічної військової служби) Громадянином власноручно підписано заяву-зобов`язання, де зазначено, що ОСОБА_1 зі зведеним розрахунком фактичних видатків державного бюджету на утримання у вищому військовому навчальному закладі у розмірі 87.083,90 грн. ознайомлений та згодний.
З урахуванням сплати суми у розмірі 100,00 грн., загальна сума заборгованості наразі становить 86983,90 грн.
Стверджуючи про наявність підстав для покладання обов`язку з відшкодування витрат у примусовому порядку за рішенням суду, заявник ініціював даний спір.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до положень частини 6 статті 2 цього Закону до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Статтею 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина 1).
Відповідно до ч. 10 ст. 25 вказаного закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006р. №964 (далі за текстом Порядок № 964).
Порядок №964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону N 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (п. 1).
Відповідно до п. 2 Порядку № 964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.
Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 3).
Розглядаючи справу, суд зважає на явну та очевидну суперечність приписів п.3 Порядку №964, де передбачено відшкодування фактичних витрат із грошового забезпечення - приписам ст.43 Конституції України і ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", де передбачено загальне правило про оплатність будь-якої роботи (служби) фізичної особи - громадянина.
Між тим, у розумінні ч.6 ст.2 Закону №2232-XII навчання громадянина України у вищому навчальному військовому закладі є військовою службою і не виключає виконання завдань військової служби, котрі не мають жодного відношення до процесу навчання як такого, але спрямовані на забезпечення функціонування військової частини (військового формування, військового підрозділу тощо).
Тому суд вважає, що кошти у якості оплати часу служби військовослужбовця не є витратами із навчання, а належать до видатків у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, а відтак, виплачене грошове забезпечення за реальний пройдений період військової служби не підлягає поверненню.
Проте, суд змушений констатувати, що у спірних правовідносинах має місце виключний випадок, коли Громадянином самостійно письмово визнано обов`язок по відшкодуванню витрат на утримання в навчальному закладі.
Ця обставина сприймається судом у якості окремої, самостійної та достатньої підстави для виникнення обов`язку здійснити відшкодування у спірних правовідносинах.
Саме у силу цієї обставини позов підлягає задоволенню у спосіб стягнення витрат на користь Міністерства (як сторони укладеного контракту на проходження військової служби) в особі Академії (як органу проходження військової служби та органу фінансового утримання).
Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання, що заявлена владним суб`єктом вимога не порушує прав та інтересів боржника в частині спонукання до примусового виконання обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у військовому навчальному закладі.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав розгорнуту оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
У силу положень ч. 2 ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ) на користь Міністерства внутрішніх справ України в собі Національної академії Національної гвардії України (код - 086110502; місцезнаходження - 61001, м. Харків, майдан Захисників України, буд.3) суму у розмірі 86983 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн. 90 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.
Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.