Справа № 520/13381/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 р.Справа № 520/13381/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року (ухвалене суддею Мороко А.С.) по справі № 520/13381/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві , Шевченківського районного суду міста Києва про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві, Шевченківського районного суду міста Києва, в якому просив: визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві неправомірними стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 08.08.2019 р.; визнати дії Шевченківського районного суду міста Києва неправомірними стосовно розгляду скарги ОСОБА_1 від 08.08.2019 р.; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в м. Києві розглянути скаргу ОСОБА_1 від 08.08.2019 р. по суті.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати повністю рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 р. та прийняти нове судове рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Конституції України, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідачі подали до суду апеляційної інстанції письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання відповідачі своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним способом, відповідач - Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві просив проводити розгляд справи за відсутністю свого представника.

У судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, заслухавши пояснення позивача, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до голови Державної судової адміністрації України із скаргою, яка зареєстрована за № 75 від 08.08.2019 р. наступного змісту «Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/662/19 від 25.03.2019 р. позовна заява ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з директора з питань маркетингу і комунікації Українського державного підприємства поштового зв`язку ОСОБА_2 разом з додатками повернута позивачу. Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень копія рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.03.2019 р. направлена для реєстрації 19.06.2019 р., зареєстрована - 19.06.2019 р., опублікована - 20.06.2019 р. Копію рішення позивачу судом направлено 26.07.2020 р. рекомендованою кореспонденцією та ним отримана 02.07.2019 р. ОСОБА_1 01.07.2019 р. прибув до суду для ознайомлення з матеріалами справи, відповідно до його заяви від 14.02.2019 р. Позивач зазначає, що секретар судового засідання наполягав написати заяву про ознайомлення з матеріалами справи на бланку суду, відповідно до якого позивач мав залишити в залог свій паспорт. Також в суді виявилося відсутність спеціального місяця для ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку з чим, як зазначає позивач, він мав ознайомлюватися з матеріалами справі у коридорі. Матеріали справи надані ОСОБА_1 для ознайомлення без запису в журналі видачі справ, без підпису позивача. Усі працівники суду були без бейджів».

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив здійснити колегіально перевірку вказаної скарги за його участю, відповідно до ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», та застосувати заходи дисциплінарного стягнення до винних осіб, та повідомити заявнику про застосовані заходи.

Вказана скарга листом Державної судової адміністрації України № 41/19 від 14.08.2019 р. надіслана для розгляду до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві та запропоновано про результати розгляду скарги проінформувати заявника у визначений законодавством строк.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами розгляду запиту Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про надання інформації з питань порушених у скарзі ОСОБА_3 листом голови Шевченківського районного суду м. Києва № 01-12/158/2019/К-301 від 27.08.2019 р. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві повідомлено про надаванні пояснення секретаря судового засідання Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_4 , помічника судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_5 , помічника судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_6 та повідомлено, що в діях працівників апарату суду відсутні порушення в частині наведених скаржником обставин.

Листом Державної судової адміністрації України № 6-1126/2-19-288/19 від 29.08.2019 р. позивачу запропоновано прибути особисто до управління на 15:00 год. 04.09.2019 р. за адресою: АДРЕСА_1 , з метою розгляду його скарги.

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві № 6-М26/2-19-297/19 від 06.09.2019 р. повідомлено ОСОБА_1 про те, що порушене у скарзі питання виходить за межі повноважень управління, визначених Положенням про Територіальні управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015 р., проте, в межах повноважень управління направлено запит до Шевченківського районного суду міста Києва з метою перевірки доводів, викладених в скарзі, за результатами перевірки доводів, викладених в скарзі обставин керівництво Шевченківського районного суду міста Києва не вбачає в діях працівників апарату суду підстав для притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Не погоджуючись із такими діями відповідачів щодо розгляду скарги від 08.08.2019, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що Територіальне управління Державної судової адміністрації в м. Києві та Шевченківський районний суд міста Києва діяли з дотриманням норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Частиною 4 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про звернення громадян", скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Згідно із ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зокрема зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», голова місцевого суду контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 155 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення. Добір працівників апарату суду здійснюється на конкурсній основі, крім випадків переведення державних службовців відповідно до законодавства про державну службу.

Згідно із п.п. 4.26 та 5.1 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015 р., Управління здійснює розгляд звернень громадян з питань, що належать до їх повноважень, виявляє причини і умови, що породжують заяви та скарги громадян, і вживає заходів до їх усунення. Управління має право одержувати від судів, органів суддівського самоврядування, інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств та організацій усіх форм власності, а також громадян та їх об`єднань необхідну інформацію, документи, матеріали, необхідні для виконання покладених на них завдань.

Судовим розглядом встановлено, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві голові Шевченківського районного суду м. Києва листом № 6-М26/219-279/19 від 16.08.2019 р. запропоновано перевірити обставини викладені в скарзі ОСОБА_1 та надати відповідну інформацію стосовно доводів скарги ОСОБА_1 , оскільки, враховуючи п. 3 ст. 24 та ч. 5 ст. 155 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», голова місцевого суду контролює ефективність діяльності апарату суду, а керівник апарату суду несе персональну відповідальність за неналежне організаційне забезпечення суду.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_1 від 08.08.2019 р. позивачем оскаржуються дії працівників апарату Шевченківського районного суду м. Києва, а не голови цього суду, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Територіальне управління Державної судової адміністрації в м. Києві під час розгляду скарги позивача діяло на підставі та у спосіб визначений чинним законодавством.

Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання неправомірними дій Шевченківського районного суду міста Києва щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 08.08.2019 р. суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з наступних підстав.

01.11.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії Шевченківського районного суду м. Києва неправомірними з приводу невиконання вимог п.п. 13.1, 13.3, 21.5, 21.6 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах м. Києва та Севастополя, апеляційному суді АРК та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ, затвердженої наказом ДСА України № 173 від 17.12.2013 р., п.3.4 рішення Ради суддів України № 33 від 06.02.2009 р. "Правила поведінки робітника суду"; зобов`язати Шевченківський районний суд м. Києва виконувати вимоги п.п.13.1, 13.3, 21.5, 21.6 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах м. Києва та Севастополя, апеляційному суді АРК та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ, затвердженої наказом ДСА України № 173 від 17.12.2013 р., п. 3.4 рішення Ради суддів України № 33 від 06.02.2009 р. "Правила поведінки робітника суду".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 р. по справі № 520/11634/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2020 р., відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду м. Києва про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, обставини, які викладені позивачем в скарзі від 08.08.2019 р. вже були предметом судового розгляду в справі № 520/11634/19 та судовим рішенням встановлено правомірність дій Шевченківського районного суду м. Києва щодо дій працівників апарату суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно із ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції не враховані висновки про застосування норм матеріального права, які викладені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020 р. та в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 р., суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен врахувати висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, а не в постановах суду апеляційної інстанції.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 9, 243, 271, 283, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року по справі № 520/13381/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 08.02.2021 року