Справа № 200/5813/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року справа №200/5813/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року (повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/5813/20-а (суддя в І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним рішення щодо відмови в перерахунку пільгової пенсії, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління), в якому просила суд:

визнати протиправним рішення № 2303 від 04.06.2020 щодо відмови в перерахунку пільгової пенсії на підставі ст. 8 Закону України від 2 вересня 2008 року № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон № 345-VI) у розмірі 80% середньої заробітної плати позивача, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, які втратили працездатність;

зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії відповідно до ст. 8 Закону № 345-VI у розмірі 80% середньої заробітної плати позивача, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона перебуває на обліку у відповідача, звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст. 8 Закону № 345-VI. Зазначила, що з жовтня по грудень 2008 отримувала пільгову пенсію в розмірі 80%, а починаючи з січня 2009 отримує пенсію в розмірі 50%, тому просила перерахувати пенсію, починаючи з січня 2009 року. Рішенням відповідача відмовлено в перерахунку пенсії з посиланням на те, що дія статтей 1,8 Закону № 345-VI поширюється на працівників, передбачених пунктами «а», «б», «в» та не поширюється на працівників, передбачених пунктами «г», «д». З зазначеним рішенням відповідача ОСОБА_1 не згодна, тому просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що дія статтей 1, 8 Закону № 345-VI не поширюється на посади гірничного майстра з контролю якості вугілля, що передбачає 50% і більше під землею, а не повний робочий день.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

На цей відзив відповідачем також подані заперечення.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 позивач:

16.08.1985 прийнята майстром ОТК в управління технічного контролю якості вугілля і стандартів «Добропіллявугілля» (нак.35к від 15.08.85);

В трудовій книжці міститься запис про те, що посада майстра ОТК перейменована на майстер ОТК з контролю, якості видобичі вугілля з повним робочим днем в шахті (нак.26 від 24.09.87);

29.02.2000 звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (нак.40к від 01.03.2000).

Згідно довідки № 14 позивач працювала на підземних роботах в шахті 50 відсотків і більше робочого часу в році (в обліковому періоді) з 16.08.1985 по 30.09.1987 - 02 роки 01 місяць 15 днів на виробництві гірничому в якості майстра, що передбачено списком 1 розділом 1 підрозділом 1 пунктом 1.1г, з 01.10.1987 по 31.08.1996 - 08 років 11 місяців на виробництві гірничому в якості майстра ОТК з контролю якості видобутку вугілля, що передбачено списком 1 розділом 1 підрозділом 1 пунктом 1.1г.

Згідно довідки № 61 від 17.03.2005 позивач з 01.09.1996 по 29.02.2000 працювала на гірничому виробництві майстром з контролю якості вугілля ОТК 50% робочого часу. працювала підземно, що передбачено Списком 1 розділом 1 підрозділом 1 пунктом 1.1г.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що в трудовій книжці позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, є відповідні записи роботи позивача на підприємстві. Крім того, суд виходив з того, що Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що підтвердження трудового стажу можливо документами, виданими архівними установами.

Відповідно до ст. 8 Закону 345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Місцевий суд зазначив, що оскільки з трудової книжки вбачається, що позивач працювала майстром ОТК перейменована на майстер ОТК з контролю, якості видобичі вугілля з повним робочим днем в шахті, тому остання виконувала роботи з повним робочим днем на підземних роботах.

З такими висновками не погоджується колегія суддів та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить з такого.

На підставі ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону № 345-VI передбачено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно зі статтею 8 Закону № 345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, виходячи з положень наведених норм, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону № 345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку № 1, які були зайняті на підземних роботах саме повний робочий день.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2014 року у справі № 21-455а13, від 24 червня 2014 року у справі № 21-236а14, від 20 січня 2016 року у справі № 459/6146/13-а та Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 392/17/17.

Як було вже зазначено вище та встановлено з матеріалів справи, позивач працювала на підземних роботах в шахті 50 відсотків і більше робочого часу в році (в обліковому періоді) з 16.08.1985 по 30.09.1987 - 02 роки 01 місяць 15 днів на виробництві гірничому в якості майстра, що передбачено списком 1 розділом 1 підрозділом 1 пунктом 1.1 «г», з 01.10.1987 по 31.08.1996 - 08 років 11 місяців на виробництві гірничому в якості майстра ОТК з контролю якості видобутку вугілля, що передбачено списком 1 розділом 1 підрозділом 1 пунктом 1.1 «г».

Отже, оскільки посада, на якій працювала позивач, відноситься до пункту «г» підрозділу 1 розділу 1 Списку № 1, яким передбачено зайнятість на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді), то ОСОБА_1 права на отримання пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону № 345-VI не має.

З огляду на наведене, місцевий суд дійшов помилкового висновку стосовно протиправності рішення Управління № 2303 від 04.06.2020 щодо відмови позивачу в перерахунку пільгової пенсії на підставі ст.8 Закону № 345-VI у розмірі 80% середньої заробітної плати позивача.

При цьому посилання позивача на кількість спусків в шахту не має жодного значення, оскільки важливим є кількість часу, проведеного під землею. Як свідчать матеріали справи, посади, на яких працювала ОСОБА_1 відноситься до пункту «г» підрозділу 1 розділу 1 списку № 1, яким передбачено зайнятість на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді), тому дія Закону № 345-VI на позивача не поширюється.

Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на виконання положень ст. 317 КАС України та прийняти нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду за те, що в задоволенні вимог позивача відмовлено в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору при поданні позову йому відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 283, 310, 315, 317, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 200/5813/20-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним рішення щодо відмови в перерахунку пільгової пенсії, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Повне судове рішення - 09 лютого 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук