Справа № 120/5662/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2021 р. Справа № 120/5662/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: не з`явився

відповідача: Хващевська Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької міської ради

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Вінницької міської ради (далі - відповідач), в якій просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення №2384 54 сесії Вінницької міської ради 7 скликання від 28.08.2020 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.06.2020 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 з урахуванням висновків суду у даній справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що за результатами розгляду його заяви (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 , Вінницькою міською радою відмовлено у наданні відповідного дозволу. У пункті 2 Додатку 1 до рішення від 28.08.2020 за № 2384 підставою для відмови позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначено: ненадання погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні такої особи. Позивач не погоджується з мотивами такої відмови, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, зазначає, що у бажана позивачем земельна ділянка не має кадастрового номера, тобто є несформованою, а спірне рішення відповідача не містить відомостей щодо власника чи користувача земельної ділянки.

Ухвалою від 19.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

28.10.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позиція відповідача у справі ґрунтується на правомірності оскаржуваного рішення. Відповідач зазначає, що, відповідно до ст.118 Земельного Кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки (однієї) та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (одна).

Так, представник відповідача у відзиві вказує, що при зверненні з клопотанням позивач не дотримався усіх вимог п. 6 ст. 118 Земельного Кодексу України, а саме не надав усі необхідні документи для розгляду клопотання (погодження землекористувача), оскільки як вбачається з викопіювання, земельна ділянка, на яку позивач намагається оформити право власності, - огороджена.

11.11.2020 представником позивача надано відповідь на відзив в якому останній зазначив, що відповідачем не надано належних доказів про те, що земельна ділянка, на яку бажає позивач отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, станом на час звернення до суду перебуває в користуванні третіх осіб. зокрема наданими доказами, на переконанням представника позивача, не підтверджено факт того, що земельна ділянка, яка перебуває у власності гр. ОСОБА_2 накладається із бажаною для позивача земельною ділянкою. Крім того, земельна ділянка ОСОБА_2 з кадастровим номером :026005:0001 є суміжною до земельної ділянки бажаної для позивача, що у свою чергу не потребує окремих дозволів, оскільки ніякого вилучення не відбувається.

Ухвалою від 22.12.2020 витребувано у сторони відповідача додаткові докази.

31.12.2020 на адресу суду надійшли матеріали на виконання вимог ухвали від 22.12.2020.

Ухвалою від 14.01.2021 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Призначено судове засідання на 03.02.2021.

Ухвалою від 27.01.2021 задоволено клопотання представника позивача та допущено його участь у судовому засіданні 03.02.2021 в режимі відеоконференції.

27.01.2021 представником відповідача подано до суду додаткові документи на виконання вимог ухвали від 14.01.2021.

За причин технічної неможливості участі у відеоконференції поза приміщенням суду, представник позивача не зміг взяти участь у судовому засіданні 03.02.2021.

Суд, за відсутності заперечень з боку представника відповідача, враховуючи положення ч.4 ст.195 КАС України, керуючись нормами статті 205 КАС України, дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за даної явки сторін.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечила, просила в задоволені позову відмовити, покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

06.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Вінницької міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (землі житлової та громадської забудови), орієнтовною площею 0,09 га, що розташована у АДРЕСА_1 ) з метою передачі безоплатно у власність.

До вказаного клопотання додано графічний матеріал із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки з приміткою: земельна ділянка межує із земельними ділянками за кадастровим номером :02:005:0082, :02:005:0078, а також копію паспорта; копію податкового номеру, копію посвідчення УБД, копію довідки про безпосередню участь в АТО.

Разом із тим, рішенням 54 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 28.08.2020 за №2384 позивачеві відмовлено в наданні відповідного дозволу. Відмова мотивована тим, що бажана земельна ділянка перебуває в користуванні громадян та заявником не надано погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні такої особи.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті даної спірної ситуації, суд виходив із наступного.

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування та порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122 та 123 ЗК України.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

Аналіз частин 6 та 7 статті 118 ЗК України дає підстави для висновку, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Судом встановлено, що позивач, бажаючи використати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки державної власності, звернувся до Вінницької міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,09 га, з метою передачі безоплатно у власність у межах міста Вінниця, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

До клопотання позивач додав графічний матеріал із позначенням місця розташування бажаної земельної ділянки, вказавши при цьому кадастрові номера суміжних земельних ділянок.

Під час розгляду справи встановлено, що бажана позивачем земельна ділянка не сформована, не зареєстрована в Державному земельному кадастрі і не має присвоєного кадастрового номеру. Відомостей протилежного матеріали справи не містять, сторонами не повідомлено.

Разом з тим, як повідомив представник відповідача спірна земельна ділянка огороджена та згідно відмітки, що міститься в експлікації до технічного паспорта, земельна ділянка перебуває в стадії оформлення.

Варто наголосити, що матеріали справи не містять доказів реєстрації за третьої особою права власності (користування) земельною ділянкою з приводу якої позивачем до міської ради було подано відповідне клопотання. З досліджених в судовому засіданні матеріалів та публічної кадастрової карти України, вбачається, що бажана для позивача земельна ділянка є несформованою, межує з суміжними земельними ділянка з кадастровим номером :02:005:0082 та :02:005:0078.

Так, в підтвердження заявленої позиції стороною відповідача долучено копію акту на право власності на земельну ділянку виданого на ім`я ОСОБА_2 :02:005:0001), загальною площею 0,0600 га.

Проте наданими відповідачем доказами не підтвердженого того, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_2 накладається із земельною ділянкою, право власності на яку бажає отримати позивач.

Крім того, суд зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не свідчить про розпорядження, відчуження або передачу земельної ділянки у власність, оскільки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним з етапів отримання такої ділянки у власність та не означає позитивного рішення про надання такої ділянки у власність.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення №2384 Вінницької міської ради 54 сесії 7 скликання від 28.08.2020 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 .

Водночас надаючи оцінку вимогам позивача щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 необхідно зазначити, що згідно частини четвертої 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, рішення за наслідком розгляду поданого позивачем клопотання, є протиправним та підлягає скасуванню. За таких обставин суд вважає необхідним зобов`язати суб`єкта владних повноважень, розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 від 06.06.2020 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення №2384 Вінницької міської ради 54 сесіїї 7 скликання від 28.08.2020 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Вінницьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.06.2020 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 з урахуванням висновків суду у даній справі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька міська рада (вул. Соборна, 59, м.Вінниця, 21100, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 10.02.2021

Суддя Томчук Андрій Валерійович