Справа № 140/16451/20
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року ЛуцькСправа № 140/16451/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Піддубцівської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Піддубцівської сільської ради (далі Підддубцівська с/р, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду його заяви від 27 січня 2020 року та зобов`язання відповідача розглянути заяву від 27 січня 2020 року; визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання доступу до публічної інформації за запитами від 05 листопада 2020 року, зареєстрованими за вхідними номерами 07/1.27 та 08/1.27 та зобов`язати Піддубцівську сільську раду надати відповідь на вказані інформаційні запити; стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі статті 121 Земельного кодексу України (далі ЗК України) ОСОБА_1 звернувся до Піддубцівської сільської ради із заявою про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,12 га в селі Піддубці Луцького району Волинської області, однак відповіді на вказану заяву у строки, передбачені статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» надано не було.

На підставі статей 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивач також звертався до відповідача із запитами від 05 листопада 2020 року 07/1.27 та 08/1.27, проте на такі запити відповіді також не отримав.

Уважає, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненаданні відповіді на інформаційний запит в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», та не розгляді заяви в порядку, передбаченому положеннями Закону України «Про звернення громадян».

Також вказує, що внаслідок протиправної бездіяльності Підддубцівської с/р, йому була завдана моральна шкода в розмірі 5000,00 грн, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому як учаснику бойових дій, притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості.

З наведених підстав просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 05 лютого 2021 року №61/1.9.1 позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що рішенням сесії Піддубцівської с/р від 23 березня 2020 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі Підгайці, прощею 0,15 га.

З урахуванням зазначеного, представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 22).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк.спр. 14-15).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням від 08 червня 2015 року серії НОМЕР_1 (арк. спр. 9).

Позивач звернувся до Піддубцівської сільської ради із заявою від 27 січня 2020 року в якій просив надати дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,12 га в селі Піддубці Луцького району Волинської області (арк. спр. 10).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 також звертався до відповідача із запитами на доступ до публічної інформації від 05 листопада 2020 року, які зареєстровані відповідачем за вхідними номерами №07/1.27 та №07/1.27 та просив надати інформацію про наявність земель державної та/бо комунальної власності на території села Піддубці Луцького району Волинської області, які не надані у користування і можуть бути використані для будівництва та обслуговування житлового будинку та інформацію про осіб, яким було надано дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво в період з 27 січня 2020 року по час звернення (арк. 11-12).

Станом на день звернення позивача з позовною заявою до суду відповіді у встановленому Законом порядку не отримав.

Уважає бездіяльність Піддубцівської сільської ради щодо ненадання відповіді на вказане звернення та запити протиправною, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При цьому згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Також пунктами «а», «б» частини першої статті 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Отже, з наведених норм слідує, що орган місцевого самоврядування розглядає клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у місячний строк та за результатами розгляду приймає одне із рішень, визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Із матеріалів справи убачається, що 27 січня 2020 року позивач звернувся до Піддубцівської сільської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки далі будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,12 га в селі Піддубці Луцького району Волинської області. У поданій позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що вказана заява розглянута не була, у зв`язку із чим просить зобов`язати відповідача розглянути таку заяву.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Нормами частини першої статті 5 КАС України, визначено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тобто, звернення особи з відповідними позовними вимогами повинно бути направлено на відновлення порушеного права.

Разом з тим, суд зазначає, що рішенням Піддубцівської сільської ради від 23 березня 2020 року №43/9-3 вирішено надати позивачу дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,15 га в селі Піддубці Луцького району Волинської області (арк. спр. 23).

Копію вказаного рішення ОСОБА_1 отримав 05 лютого 2021 року, про що свідчить підпис останнього на копії поданої заяви від 27 січня 2020 року (арк. спр. 24).

З урахуванням зазначеного, оскільки подана позивачем заява від 27 січня 2020 року була розглянута Підгайцівською с/р та за наслідками її розгляду ОСОБА_1 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою, на думку суду, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання доступу до публічної інформації за запитами від 05 листопада 2020 року, зареєстрованими за вхідними номерами 07/1.27 та 08/1.27 та зобов`язати Піддубцівську сільську раду надати відповідь на вказані інформаційні запити, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про інформацію» (далі - Закон №2657-XII) інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно із статтею 5 Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Положеннями статті 9 Закону №2657-XII обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» 13 січня 2011 року №2939-VІ (далі Закон №2939-VІ), метою якого є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (частина друга статті 5 Закону № 2939-VI).

Статтею 12 Закону №2939-VІ визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із закономчи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до відповідача із запитами на доступ до публічної інформації від 05 листопада 2020 року.

У запиті за вхідним номером від 05 листопада 2020 року №07/1.27 позивач просив надати інформацію про наявність земель державної та/бо комунальної власності на території села Піддубці Луцького району Волинської області, які не надані у користування та можуть бути використані для будівництва та обслуговування житлового будинку та у запиті за вхідним номером від 05 листопада 2020 року №08/1.27 - інформацію про осіб, яким було надано дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво в період з 27 січня 2020 року по час звернення.

Однак, відповідач не надав суду жодних доказів розгляду запитів ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації від 05 листопада 2020 року, які зареєстровані Підгайцівською с/р за вхідними номерами №07/1.27 та №07/1.27 та не повідомив про причини ненадання відповіді на такі запити, що на думку суду, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому суб`єкта владних повноважень, Піддубцівську сільську раду слід зобов`язати надати відповідь на вказані запити.

З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 статті 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно частини третьої статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В пункті 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 зазначеної постави передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Тобто, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі №1340/4056/18, від 18 червня 2020 року у справі №339/183/16-а, від 03 серпня 2020 року у справі №817/48/18.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначаючи, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, жодним чином не вказує у чому саме полягали його моральні страждання, душевні переживання та психологічний розлад, та якими доказами це підтверджується. В матеріалах справи відсутні докази його перебування на лікарняному у зв`язку з моральними стражданнями завданими відповідачем та будь-які інші письмові докази на підтвердження вказаних обставин.

Судом встановлено, що рішенням Піддубцівської сільської ради Луцького району сорок третьою сесією сьомого скликання від 23 березня 2020 року №43/9-3 ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1500 га, тобто з моменту його звернення з заявою від 27 січня 2020 року до моменту прийняття рішення органом місцевого самоврядування 23 березня 2020 року має місце незначний проміжок часу, відтак протиправна бездіяльність відповідача, на думку суду, є недовготриваючою. Так, дійсно, в матеріалах справи і у відзиві на позовну заяву відсутній доказ надіслання (вручення) рішення сесії від 23 березня 2020 року №43/9-3 на адресу позивача, однак всі рішення сесій Піддубцівської сільської ради публікуються на офіційною сайті органу місцевого самоврядування, який є доступним для всіх громадян України.

Враховуючи наведені докази щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу та практику ВС суд дійшов висновку про безпідставність заявленої вимоги, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, надаючи правову оцінку обґрунтованості кожної із заявлених у даній справі позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статями 139, 243-246, 255, 257, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Цивільного кодексу України, Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Піддубцівської сільської ради (45635, Волинська область, Луцький район, село Піддубці, вулиця Миру, будинок 14, ідентифікаційний код юридичної особи 04332348) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Піддубцівської сільської ради щодо ненадання доступу до публічної інформації за запитами ОСОБА_1 від 05 листопада 2020 року, зареєстрованими за вхідними номерами 07/1.27 та 08/1.27.

Зобов`язати Піддубцівську сільську раду надати відповідь на запити ОСОБА_1 від 05 листопада 2020 року, зареєстрованими за вхідними номерами 07/1.27 та 08/1.27.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2021 року.