Справа № 300/932/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 300/932/20 пров. № А/857/454/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року (ухвалене головуючим суддею Матуляк Я.П. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/932/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій з підстав невключення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідачем протиправно не включено ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Дельта банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вказує, що відповідно до повідомлення Тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» за № 8821/2251 від 23.09.2015 року договір № 004-08503-130215 згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемним. На думку позивача, висновки про недійсність і нікчемність правочинів слід розмежовувати, а відповідно до норм ст. 228 Цивільного кодексу України, підстав для визнання договору нікчемним в даному випадку не має. Тому вважає, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, щодо невключення позивача у відповідний реєстр.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, оформленого листом № 8821/2251 від 23.09.2015 року, щодо визнання нікчемним договору № 004-08503-130215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 є правомірним.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 13.02.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» в особі ОСОБА_2 укладено договір № 004-08503-130215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США. (а.с. 81).

13.02.2015 платником ОСОБА_3 здійснено перерахування грошових коштів в іноземній валюті на бенефіціара ОСОБА_1 (а.с. 83).

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

02.03.2015 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта банк» з 03.03.2015 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта банк» - Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції ФГФВО № 71 від 08.04.2015 тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта банк» запроваджено строком на 6 місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації у ПAT «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно.

Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПAT «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 181 від 02.10.2015 розпочата процедура ліквідації ПAT «Дельта Банк» з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями AT «Дельта Банк» було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За наслідками вказаної перевірки, відповідно до повідомлення Тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» за № 8821/2251 від 23.09.2015 договір № 004-08503-130215 згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемним. (а.с.84).

У зв`язку з наведеним вище ОСОБА_1 не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Дельта банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в результаті чого позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Позивач вважаючи протиправним відкриття виконавчого провадження, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон № 4452-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 4452-VI вкладник - це фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 3 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

За змістом ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з п. 6 розділу ІІІ «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду 09.08.2012 № 14 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду 26.05.2016 №823) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 07.09.2012за №1548/21860; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Положення) протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом № 4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката. Слід зазначити, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Отже, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі ст. 26 Закону № 4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів ст. 2 Закону № 4452-VI, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Застосування згаданих вище правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 802/351/16-а.

Відповідно до положень ст. ст. 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина 3 ст. 38 Закону №4452-VI (у редакції, чинній станом на дату укладення Договору) визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону №4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу наведеного вище слідує, що уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема невключення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Уповноважена особа вважала нікчемним Договір з підстави, передбаченої п.7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, згідно яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстави, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що Уповноважена особа не довела належними та допустимими доказами те, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції ПАТ «Дельта Банк» щодо зарахування суми коштів на поточний рахунок, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував, у чому така перевага полягала.

Відповідно до статті 1062 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Відтак, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом.

Постанова Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» відповідно до положень ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею, доказів обізнаності позивача про встановлені для ПАТ «Дельта Банк» обмеження Уповноваженою особою не надано. При цьому невиконання посадовими особами Банку приписів постанови НБУ про віднесення банку до категорії проблемних не може бути саме по собі підставою для висновку про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) саме відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи відповідача про те, що переваги від укладення договору банківського вкладу полягають в можливості отримання платником - ініціатором перерахунку коштів, як кредитором, за рахунок позивача суми відшкодування більшої, ніж передбачено законом, а також отримання її позачергово та раніше за інших кредиторів банку, судом апеляційної інстанції сприймаються критично, оскільки останні фактично є припущеннями Уповноваженої особи, в той же час, жодних доказів на підтвердження зобов`язання позивача повернути кошти ініціатору відповідного перерахунку після отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду, надано не було.

Як згадувалось вище, 13.02.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» в особі ОСОБА_2 укладено договір № 004-08503-130215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США. (а.с. 81).

13.02.2015 платником ОСОБА_3 здійснено перерахування грошових коштів в іноземній валюті на бенефіціара ОСОБА_1 (а.с. 83).

Тобто укладення зазначеного договору № 004-08503-130215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США відбулося до віднесення ПАТ до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації у банку (з 03.03.2015).

Крім цього, як вказує Верховний Суд у справі №19/353/16 від 04.07.2018 правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі закону (ч. друга ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ «Дельта Банк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Відтак, вклад розміщено на рахунку ПАТ до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивачка є вкладником та підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі ст. 26 Закону №4452-VI.

При цьому відповідачем не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників АТ, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

З огляду на наведенні норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що на позивача поширюються гарантії, передбачені Законом № 4452-VI.

Вказані висновки щодо аналогічної справи викладені у постанові Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 826/3203/17 та від 28.01.2021 у справі № 826/11359/16.

З огляду на викладене, апеляційний суд, дійшов висновку, що правових підстав в Уповноваженої особи для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду не було, оскільки позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність відповідача є протиправною.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 823 від 26.05.2016 внесено зміни до Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14. Пункт 5 розділу ІІ вказаного Положення викладено у новій редакції, зокрема, останнім абзацом визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Пунктом 2 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами Фонд складає на підставі переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення, що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Враховуючи зазначені зміни, колегія суддів дійшла висновку про те, що то належним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання відповідача » надати до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунків для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» переліку рахунків, за якими ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США № 004-08503-130215 від 13.02.2015.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 30.09.2019 у справі № 826/4703/16 та у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 826/25008/15.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було частково неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане вище, витрати понесені позивачем під час розгляду справи, а саме судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційних скарг підлягають стягненню за рахунок відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840 грн 80 коп. (квитанція № 0.0..1 від 16.09.2020, а.с. 79) та за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 12.05.2020 та рішення від 19.11.2020 3363 грн 21 коп. (квитанція № 0.0..1 від 29.05.2020 (2102 грн), квитанції № 0.0..1 (1261 грн 21 коп.), а.с. 25, 119).

З урахуванням тієї обставини, що судом апеляційної інстанції було скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято постанову про задоволення адміністративного позову частково, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати необхідно присудити на користь позивача за рахунок відповідача, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4204 грн 01 коп.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 300/932/20 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» щодо не включення повної інформації до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно ОСОБА_1 .

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надати до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунків для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» переліку рахунків, за якими ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США № 004-08503-130215 від 13 лютого 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (01014, м. Київ, бул. Дружби Народів, 38, код ЄДРПОУ - 34047020) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) 4204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні 01 коп. понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційних скарг.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 09 лютого 2021 року