Справа № 520/8481/2020
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 р.Справа № 520/8481/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року (ухвалене суддею Шевченко О.В.) по справі № 520/8481/2020 за позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження № 62303349 від 10.06.2020 р., як відкрите не за місцем розташування боржника; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 62303349 від 10.06.2020 р., як відкрите не за місцем розташування боржника; визнати протиправно та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про стягнення з боржника основної винагороди виконавця, виконавче провадження № 62303349 від 10.06.2020 р., як відкрите не за місцем розташування боржника.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 р. позов задоволено, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. № 62303349 від 10.06.2020 р. про відкриття виконавчого провадження; визнати протиправною та скасовано постанову приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. № 62303349 від 10.06.2020 р. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; визнано протиправно та скасовано постанову приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. № 62303349 від 10.06.2020 р. про стягнення з боржника основної винагороди.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про виконавче провадження", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки виконавче провадження № 62303349 відкрито на підставі даних, зазначених стягувачем, який має право вибору місця відкриття виконавчого провадження, а приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження не зобов`язаний проводити перевірку відомостей, наведених стягувачем у заяві, зокрема, щодо місця проживання боржника.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Згідно із ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" звернулося до приватного виконавця Доропікевич В.Л. із заявою № б/н від 06.05.2020 р. про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 11410 від 29.04.2020 р., виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з ОСОБА_2 (боржник) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" (стягувач) заборгованість у розмірі 10 950 грн., накласти арешт на грошові кошти на банківських рахунках боржника в межах суми заборгованості, а також у випадку встановлення доходу боржника - звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 10.06.2020 р. відкрито виконавче провадження № 62303349 з примусового виконання виконавчого напису № 11410 від 29.04.2020 р., вчиненому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. Боржником у виконавчому провадженні визначено ОСОБА_3 , а стягувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекскредит".

10.06.2020 р. в межах виконавчого провадження № 62303349 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 1095 грн., а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 300 грн.. з яких: 70,75 грн. - винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, 69 грн. - плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, 70,75 грн. - винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 89,50 грн. - винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судовим розглядом встановлено, що відкриття виконавчого провадження здійснено з урахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження" та з огляду на обставини того, що у наданому стягувачем до виконання виконавчому написі № 11410 від 29.04.2020 р., вчиненому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зазначено, що місцем проживання позивача є адреса: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з постановами приватного виконавця позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності постанови приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження № 62303349 від 10.06.2020 р., відкритого не за місцем розташування боржника, а тому підлягають скасуванню постанови приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 10.06.2020 р. про стягнення з боржника основної винагороди, а також про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, винесені в межах виконавчого провадження № 62303349.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII ««Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частинами першою, другою статті 25 Закону № 1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

З положень Закону №1404-VIII вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 р. у справі № 804/6996/17 та від 29.01.2021 р. у справі № 160/12729/19.

За статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження", статтею 9, статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", пунктом 1 розділом ІІ Інструкції № 512/5 відповідач був наділений можливістю перевірити відомості, зокрема, про місцезнаходження боржника та був зобов`язаний при відкритті виконавчого провадження пересвідчитися у наявності своєї компетенції на примусове виконання рішення за місцем знаходження боржника, виходячи із його зазначення стягувачем у заяві. Між тим, відповідачем, як встановлено судами, не доведено, що у заяві стягувача було зазначено адресу боржника, яка відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що вказаними приписами визначені вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що визначальними для відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем є вчинення таких дій щодо боржника який проживає в межах його виконавчого округу або знаходження майна боржника в межах цього ж виконавчого округу.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, зокрема, паспорт громадянина України.

Судом встановлено, що приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

З наявної в матеріалах справи копії заяви про примусове виконання рішення вбачається, що стягувачем дійсно зазначено дві адреси боржника, а саме: місце реєстрації: АДРЕСА_2 , та місце проживання: АДРЕСА_3 . Вказані відомості стосовно боржника також зазначені і у поданому до примусового виконання виконавчому написі приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області № 11410 від 29.04.2020 р.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що зазначена адреса проживання боржника є дійсною, як не надано і доказів наявності у позивача майна у виконавчому окрузі м. Київ.

Крім того, відповідачем до суду надано копію договору про надання кредиту № 2705661 від 14.09.2019 р. укладеного між ТОВ "Алекскредит" (Кредитодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник), в якому адреса реєстрації Позичальника (позивача) зазначена як АДРЕСА_4 .

Судовим розглядом встановлено, що матеріали виконавчого провадження не містять в собі доказів того, що зазначена адреса місця проживання позивача (м. Київ) була встановлена відповідачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження інформації, вказаної у постановах державного виконавця у виконавчому провадженні № 62303349, що боржник мешкає або має майно в м. Києві.

Таким чином, оскільки судовим розглядом встановлено, що позивач зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , і відсутні докази наявності у неї будь-якого майна на території м. Києва, то оскаржувана постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 62303349 від 10.06.2020 р. підлягає скасуванню, так як виконавчий документ прийнято до виконання з порушенням статті 24 Закону № 1404-VIIІ (прийняття виконавчого документу з іншого виконавчого округу).

Оскільки оскаржувані постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошевич В.Л. про про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди, винесені у виконавчому провадженні № 62303349, постанова про відкриття якого скасована, то і ці постанови підлягають скасуванню.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність постанови приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження № 62303349 від 10.06.2020 р., відкритого не за місцем розташування боржника, а тому підлягають скасуванню постанови приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 10.06.2020 р. про стягнення з боржника основної винагороди, а також про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, винесені в межах виконавчого провадження № 62303349.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справіTorija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 287, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року по справі № 520/8481/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. .

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін