Справа № 560/2608/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2608/20

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

09 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій, бездіяльності неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати неправомірними дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо безпідставного припинення виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника до 03.07.2019 року;

- зобов`зати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії в зв`язку із втратою годувальника з врахуванням різниці виплаченої пенсії по віку з дати переведення на пенсію за віком до 03.07.2019 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо невиплати позивачу різниці між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету, за період з 05.07.2005 року по 03.07.2019 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату позивачу різниці між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету, за період з 05.07.2005 року по 03.07.2019 року.

В решті позовних вимог, суд відмовив.

Не погодившись із прийнятим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлено всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 07.02.1992 року позивачу призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII, з 22.06.1998 року на підставі заяви від 22.06.1998 року позивача переведено на пенсію в зв`язку із втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII, згідно заяви від 05.07.2005 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Будь-яких інших заяв щодо зміни виду пенсії за період з 05.07.2005 року по 04.07.2019 року позивач до Головного управління Пенсійного фонду України не подавала.

04.07.2019 року від позивача надійшла заява про перехід на пенсію в зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб."

Таким чином в період з 05.07.2005 року по 04.07.2019 року позивач за власною заявою від 05.07.2005 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Наведені обставини підтверджуються копією матеріалів пенсійної справи, доданої до матеріалів судової справи та змістом відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно із статтею 10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Таким чином, оскільки встановлено, що позивач за власною заявою від 05.07.2005 року, наданою відповідачу, в період часу з 05.07.2005 року по 04.07.2019 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсійний орган не вправі був у вказаний період нараховувати та виплачувати їй пенсію в зв`язку із втратою годувальника згідно правових норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб."

В результаті встановлених вище обставин, суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні зазначив, що вважає позовні вимоги позивача із таким змістом, як зазначено позивачем у позові, такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не вчинило будь-яких протиправних дій чи бездіяльності щодо безпідставного припинення відповідачу виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника в період часу з 05.07.2005 року по 04.07.2019 року, так як переведення з одного виду пенсії (пенсії в зв`язку із втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб") на інший вид пенсії (пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), відбулося за власним волевиявленням позивача.

Крім того, зважаючи на зазначене вище, за відсутності будь-яких протиправних дій чи бездіяльності відповідача в світлі позовних вимог позивача, суд першої інстанції вважає, що він не вправі зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії в зв`язку із втратою годувальника, із врахуванням різниці виплаченої пенсії по віку з дати переведення позивача на пенсію по віку до 03.07.2019 року.

Водночас, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до наступного висновку.

Позивач одночасно має право на різні державні пенсії, зокрема на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування," та на пенсію в зв`язку із втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб."

Позивачу за її вибором в період часу з 05.07.2005 року по 04.07.2019 року нараховувалася та виплачувалася пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування."

Таким чином, на переконання суду першої інстанції, так як позивач отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", одночасно маючи право на пенсію в зв`язку із втратою годувальника за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідач зобов`язаний був проводити нарахування та виплату різниці за її наявності між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

За вимогою суду, відповідач до матеріалів справи надав порівняльну таблицю розрахунку розмірів пенсії позивача за період з липня 2005 року по липень 2019 року, а саме: вказав розмір пенсії за віком яку позивач отримувала за цей період згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та розрахував розмір пенсії в зв`язку із втратою годувальника, згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Із змісту такого розрахунку судом встановлено, що в період часу з липня 2005 року по 01.01.2015 року у відповідача були відсутні правові підстави для проведення нарахування та виплати позивачу різниці між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету, тому що розмір пенсії в зв`язку із втратою годувальника не перевищував розміру пенсії за віком, а в деякі періоди часу був нижчим пенсії за віком.

В період часу з 01.01.2015 року по липень 2019 року згідно розрахунку пенсія в зв`язку із втратою годувальника була значно вищою пенсії за віком яку отримувала позивач.

На підставі викладеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи наявність різниці між розміром пенсії в зв`язку із втратою годувальника і розміром пенсії за віком яку отримувала позивач, відповідач зобов`язаний був проводити нарахування та виплату різниці між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Оскільки відповідач не проводив нарахування та виплату позивачу за вказаний період такої різниці в розмірах різних видів пенсії, суд першої інстанції, вийшов за межі позовних вимог позивача та прийняв рішення, яким визнав такі дії відповідача протиправними і зобов`язав провести відповідні нарахування та виплату різниці в розмірах пенсій.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, не може погодитись з висновками Хмельницького окружного адміністративного суду. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року (далі - Закон № 2262-ХІІ) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до частини 3 статті 45 зазначеного вище Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року № 13-1 (далі - Порядок № 22-1), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію відповідної заяви.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що право особи на призначення пенсії реалізується шляхом подання заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі поданої до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області заяви від 05.07.2005 року, ОСОБА_1 , в період часу з 05.07.2005 року по 04.07.2019 року, отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто судовим розглядом підтверджується, що переведення з одного виду пенсії (пенсії в зв`язку з втратою годувальника згідно Закону № 2262-ХІІ) на інший вид пенсії (пенсії за віком згідно Закону № 1058), відбулося за власним волевиявленням позивача.

Таким чином, у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами та в межах заявлених позивачем позовних вимог, встановлено відсутність будь-яких протиправних дій чи бездіяльності відповідача.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач не проводив нарахування та виплату позивачу за вказаний період різниці в розмірах різних видів пенсії, є необхідність визнати такі дії позивача протиправними і зобов`язати провести відповідні нарахування та виплату різниці в розмірах пенсій, тобто вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності в даному випадку вийти за межі позовних вимог, оскільки правова підстава для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів, виникає у особи лише після порушення такого права. Тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушене у майбутньому.

Враховуючи, що позивач не зверталась до відповідача з відповідною вимогою про проведення відповідних нарахувань та виплат різниці в розмірах пенсій, а відповідач в свою чергу не відмовив їй у такому нарахуванні та виплаті, спір між сторонами у даному випадку відсутній.

Крім того, посилання суду першої інстанції на статтю 7 Закону № 2262-XIІ, як на підставу для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату позивачу різниці між розміром пенсії, на який особа мас право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів вважає безпідставним, оскільки дана норма закону регулює порядок розмежування бюджетів фінансування виключно при призначенні пенсії відповідно до зазначеного Закону № 2262-ХІІ.

Щодо посилання суду першої інстанції на обов"язок відповідача проводити нарахування та виплату позивачу різниці між розміром пенсії в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки жодними нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, таке нарахування та виплата різниці між розміром пенсії, саме при переході з однієї пенсії на іншу не передбачено. Не зазначено такої норми і судом першої інстанції.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 різниці між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету, за період з 01.01.2015 року по 03.07.2019 року, та зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 різниці між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету, за період з 01.01.2015 року по 03.07.2019 року, є таким, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог позивача.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.