Справа № 640/2470/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

05 лютого 2021 року м. Київ № 640/2470/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Акціонерного товариства «Універсал Банк»

до Державного реєстратора Вороньківської сільської ради Бобринського району Чернігівської області Беляєвої Катерини Андріївни,

Міністерства юстиції України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович,

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

Акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

про визнання протиправними та скасування рішень і записів, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі по тексту - позивач), адреса: 04114, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 54/19, email: ІНФОРМАЦІЯ_2 до Державного реєстратора Вороньківської сільської ради Бобринського району Чергінівської області Беляєвої Катерини Андріївни (далі по тексту - відповідач 1), адреса: 17400, Чернігівська область, місто Бобровиця, вулиця Незалежності, будинок 46, Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач 2), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович (далі по тексту - третя особа 1), адреса: 02068, місто Київ, проспект Петра Григоренка, будинок 15, ОСОБА_1 (далі по тексту - третя особа 2), адреса: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа 2), адреса: АДРЕСА_3, Акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі по тексту - третя особа 3), адреса: 01004, місто київ, бульвар Т. Шевченка/вулиця Пушкінська, будинок 8/26, в якій позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Вороньківської сільської ради Бобринського району Чернігівської області Беляєвої Катерини Андріївни від 12.04.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) стосовно припинення обтяження (індексний номер рішення №46445089 від 12 квітня 2019 pоку) та стосовно скасування іпотеки (індексний номер рішення №46445450 від 12 квітня 2019 року);

- поновити/відновити записи в Державному реєстрі прав/Державному реєстрі іпотек/Державному реєстрі заборон (з відкриттям відповідного розділу), щодо іпотеки №7357112 та обтяження №7357080 накладених на підставі Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В., реєстраційний номер №756;

- визнати протиправними, скасувати прийняті рішення та внесені записи до Реєстру майнових прав (з відкриттям відповідних розділів) відповідно проведених 16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем реєстраційних дій стосовно об`єкту, який перебував в іпотеці ПАТ «ВТБ БАНК» по квартирі АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2019 p. N 195, було прийнято рішення №46500572 від 16 квітня 2019 року та внесено запис до Державного реєстру прав про право власності №31207303 від 16 квітня 2019 року , відповідно до якого в Державному реєстрі прав було зареєстровано право власності за вказаним об`єктом за ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Міністерство юстиції України анулювати доступ державному реєстратору Вороньківської сільської ради Бобринського району Чернігівської області Беляєвій Катерині Андріївні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач послався на те, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2013 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК», стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «БМ БАНК» суму заборгованості за кредитним договором № 519/090608 від 09 червня 2008 року в розмірі 5 276 193,21 грн. та за кредитним договором № 473/280308 від 28 березня 2008 року в розмірі 646 163,15 грн.

05 березня 2018 року приватним виконавцем Павлюком Н.В. відкрито виконавче провадження № 55939860 з виконання виконавчого листа по даній справі.

13 вересня 2018 року між Акціонерним товариством «БМ БАНК» та Акціонер ним товариством «ВТБ БАНК» був укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами №13092018, відповідно до якого Акціонерне товариство «БМ БАНК» відступило на користь Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» право вимоги за вказаними вище кредитними договорами.

05 грудня 2019 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-1782/10, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 519/090608 від 09 червня 2008 року в розмірі 5 276 193,21 грн, правонаступником за даними вимогами до ОСОБА_2 , а саме Акціонерним товариством «ВТБ Банк».

23 листопада 2018 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області замінено сторони виконавчого провадження по виконанню заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2013 року по цивільній справі № 2-1782/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, замінивши стягувача Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» на Акціонерне товариство «ВТБ Банк».

Станом на день звернення до суду, як зазначив позивач, виконавчі провадження щодо примусового виконання вказаного вище рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2013 року не завершені.

Крім того, позивач зазначає, що 21 жовтня 2020 року між Акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Акціонерним товариством «Універсал Банк» (Новий кредитор) укладено договір № 75-РБ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку № 2 та Додатку № 3 до цього Договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1, Додатку № 2 та Додатку № 3 до цього Договору (Основні договори, Права вимоги), у тому числі, щодо боржника ОСОБА_1 .

Тобто, як стверджує позивач, Акціонерне товариство «Універсал Банк» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №519/090608 від 09 червня 2008 року.

Також, у позовній заяві вказано, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 2-1782/10 від 30 листопада 2020 року замінено стягувача з виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2013 року № 2-1782/10 за позовом публічного акціонерного товариства БМ Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - правонаступника Акціонерне товариство «Універсал Банк» у зв`язку із відступленням права вимоги.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 519/090608 від 09 червня 2008 року ОСОБА_1 в іпотеку передано квартиру номер АДРЕСА_2 , яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 156,40 кв.м, жилою - 81,90 кв.м, що підтверджується договором іпотеки № 519/090608 від 09 червня 2008 pоку, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 756 та накладено заборону до припинення іпотечного договору яку зареєстровано в реєстрі №757.

Проте, як зазначає позивач, згідно інформаційної довідки № 22889240 від 21 жовтня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, йому стало відомо про відчуження вказаної вище квартири та про те, що новим власником квартири є ОСОБА_3 .

Реалізація відбулася у зв`язку зі скасуванням іпотеки 12 квітня 2019 року державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобринського району Чернігівської області Беляєвою Катериною Андріївною, індексний номер: 46445450 та обтяження індексний номер рішення 46445089 від 12 квітня 2019 року на підставі повідомлення Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» за вих. №10/1-2 від 08 лютого 2019 року.

Проте після заміни сторони у виконавчому провадженні, що відбулась 30 листопада 2020 року, під час відпрацювання даного кредиту у Банку з`явився об`єктивний сумнів щодо добросовісності видачі такого повідомлення на підставі якого скасовано запис про іпотеку та про заборону, оскільки зі змісту, якого вбачається що станом на 08 лютого 2019 року заборгованість по вищезазначеному договору повністю погашена, що, на переконання позивача, є підставою для припинення іпотеки та заборони на квартиру АДРЕСА_2 .

Також ,у позовній заяві позивач посилається на те, що 15 січня 2021 року він звернувся з листом до Акціонерного товариства «ВТБ БАНК`про підтвердження або спростування факту видачі такої довідки, у відповідь на який отримав лист, в якому зазначено, що повідомлення Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» за вих. №10/1-2 від 08 лютого 2019 року про припинення іпотеки та скасування заборони на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_1 , Банком не видавалося.

Звертаємо увагу суду, що будь - яка посадова особа ПАТ «ВТБ БАНК» не зверталась до державного реєстратора щодо скасування запису про іпотеку та заборону на вище вказаний об`єкт. Кредитна заборгованість за кредитним договором №519/090608 від 09 червня 2008 року станом на теперішній час складає за не виконаним рішенням суду 5 276 193,21 грн, тобто, як зазначає позивач, кредитні зобов`язання ОСОБА_1 не виконано, а договір іпотеки від 09 червня 2008 року є чинним.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно, 16.04.2019 між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , посвідка на постійне проживання, серія та номер НОМЕР_2 , виданий 18.04.2014, видавник: 8001, країна громадянства: Україна) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого, іпотечне майно ПАТ «ВТБ БАНК» передано у власність ОСОБА_3 без належних на те прав.

Також, всупереч вимогам частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"», вказані вище реєстраційні дії були вчинені державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобринського району Чернігівської області Беляєвою Катериною Андріївною, в той час коли предмети іпотеки знаходяться у місті Києві.

Вважаючи дії відповідача 1 під час реєстрації права власності іпотечного майна протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Слід зауважити, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин у даній адміністративній справі зумовлено незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України №3199/5 від 16 вересня 2020 року «Про задоволення скарги».

Як вже було зазначено, обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що оскаржуваними рішеннями порушено право Банку на іпотечне майно.

Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Враховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, приходжу до висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із відносин права власності, тобто, володіння, розпорядження та користування майном.

Крім того, частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушених майнових прав позивача, як правонаступника Іпотекодержателя.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових прав особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція неодноразової висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, й у постанові від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням встановлених вище обставин приходжу висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, вважаю за необхідне роз`яснити позивачеві, що такі позовні вимоги мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного місцевого загального суду.

Також, одночасно з позовною заявою у справі №640/2470/21 позивачем подано заяву про забезпечення позову, зважаючи на те, що у відкритті провадження відмовлено, правові підстави для розгляду заяви про забезпечення позову у справі №640/2470/21 відсутні.

Керуючись статтями 160-162, частинами 1, 6 статті 170, статтею 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. У відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до Державного реєстратора Вороньківської сільської ради Бобринського району Чергінівської області Беляєвої Катерини Андріївни, Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «ВТБ Банк» про визнання протиправними та скасування рішень і записів, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

2. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Роз`яснити позивачу його право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного місцевого загального суду.

4. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник