Справа № 520/12031/2020
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 р. Справа № 520/12031/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.), по справі № 520/12031/2020

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, відокремлений підрозділ Державної податкової служби України

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати протиправними та скасувати:

податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області про нарахування ОСОБА_1 земельного податку з фізичних осіб :

- №79511-5806-2038 від 13.05.2019 за 2019 рік у розмірі 57450,18 грн. ;

- №67953-5806-2038 від 25.05.2020 за 2020 рік у розмірі 93335,24 грн. ;

податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області про нарахування ОСОБА_3 земельного податку з фізичних осіб :

-№78486-5806-2038 від 13.05.2019 року за 2019 рік у розмірі 28713.66 грн. ;

- №41045-5806-2038 від 28.04.2020 за 2020 рік у розмірі 41929,33 грн. ;

податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області про нарахування ОСОБА_2 земельного податку з фізичних осіб :

- №33663-5806-2038 від 14.03.2019 п за 2019 рік у розмірі 28713.66 грн. ;

- №68220-5806-2038 від 27.05.2020 року за 2020 рік у розмірі 46649,04 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 позов задоволено.

Головне управління ДПС у харківській області (далі відповідач ), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначає про неправильне застосування судом п.286.1 ст.286, п.287.7 ст.287 ПК України. Висновки суду першої інстанції, що оскільки за позивача не зареєстровано право на земельну ділянку, отже вони не є платниками податку та що підставою нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, які були відсутні у податкового органу , є необгрнутованими.

При вирішенні справи судом не враховано, що позивачі , як власники нежитлових будівель є платниками земельного податку з дати державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Також відсутність факту складання податковим органом розрахунку при прийнятті оскаржуваних рішень свідчить про відсутність обов`язку направляти його платникам податку.

Посилання суду на не врахування податковим органом даних державного земельного кадастру є помилковими, оскільки податковим органом, земельний податок визначено з урахуванням рішення Харківської міської ради від 28.11.2018 № 1284/18 " Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 " Про місцеві податки та збори в м. Харкові" згідно якого ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено визначена в розмірі 3% від добутку базової вартості одного квадратного метра земель м. Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту .

Позивачі надали відзив на апеляційну скаргу, в якому просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначають, що рішення суду прийнято обґрунтовано, з дотриманням вимог законодавства, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2021 замінено відповідача по справі № 520/12031/2020 з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області () на Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 43983495).

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що нежитлові приміщення 1 поверху №1-5 в Літ.Л-1 площею 1510,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (1/2), ОСОБА_2 (1/4) та ОСОБА_3 (1/4) на праві приватної власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 16).

Відносно позивачів Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення, якими нараховано земельний податок ОСОБА_1

- №79511-5806-2038 від 13.05.2019 у розмірі 57450,18 грн. (за 2019рік)

- №67953-5806-2038 від 25.05.2020 у розмірі 93335,24 грн. (за 2020 рік);

нараховано земельний податок ОСОБА_3 :

- №78486-5806-2038 від 13.05.2019 року у розмірі 28713.66 грн. (за 2019 рік);

- №41045-5806-2038 від 28.04.2020 у розмірі 41929,33 грн. (за 2020 рік);

нараховано земельний податок ОСОБА_2

- №33663-5806-2038 від 14.03.2019 у розмірі 28713.66 грн. (за 2019 рік) ;

- №68220-5806-2038 від 27.05.2020 у розмірі 46649,04 грн. (за 2020рік).

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивачів обов`язку зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2019 та 2020 роки, оскільки земельна ділянка в цей період не перебувала у власності , або користуванні позивачів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини з приводу справляння плати за землю у формі земельного податку унормовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пп.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.34, 14.1.72 - 14.1.74, 14.1.147 ст. 14 ПК України, земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами; плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

П.п. 271.1 та 272.2 ст. 272 ПК України встановлено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

П. 286.1 ст. 286 ПК України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно абз. 1, 5-6 п. 286.5 ст. 286.5 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що фізична особа, у власності чи користуванні якої перебуває земельна ділянка, зобов`язана платити за таку земельну ділянку земельний податок у сумі, яка визначена контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні. При цьому базою оподаткування є нормативно грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації або площа земельної ділянки, нормативно грошова оцінка якої не проведена, а підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

П.п.287.1 ст. 287 ПК України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.287.6 ст.287 ПК України ( в редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-УІІІ, що діє на час спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

В положеннях цієї ж норми в редакції, що діяла до 01 січня 2015 законодавець пов`язував обов`язок сплати податку на земельні ділянки з датою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці.

Отже , обов`язок сплати цього податку для платника у різні періоди часу був пов`язаний з різними подіями, а саме до 01 січня 2015 - з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, а після 01 січня 2015 - моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Разом з цим, ч. 1 ст. 377 ЦК України визначає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на положення наведених норм, обов`язок зі сплати земельного податку виникає з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку чи права користування нею.

Для належної реалізації контролюючим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам, законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.06.2019 по справі № 820/5042/16.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ЗК України Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ст. 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований статтею 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. п. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Обов`язок з нарахування сум земельного податку фізичним особам покладено саме на органи державної фіскальної служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов`язання.

Судом першої інстанції вірно встановлено та визнано податковим органом, що саме наявність у власності позивачів нежитлового приміщення слугувала підставою для визначення грошових зобов`язань за платежем-земельний податок з фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки зазначене протирічить приписам податкового законодавства, згідно якого обов`язок сплати цього податку виникає з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в цих рішеннях судом досліджувалися правовідносини, яки виникли під час чинності іншої редакції норм Податкового кодексу України, а отже не є тотожними спірним правовідносинам.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для врахування даних державного земельного кадастру при визначені земельного податку, колегія суддів вважає помилковими.

Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Для реалізації податковим органом повноважень щодо нарахування земельного податку платникам податку законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіціентів.

Відповідачем доказів на підтвердження існування у Державному земельному кадастрі відомостей щодо земельної ділянки та нормативно-грошової оцінки останньої, на якій розташоване належне позивачам на праві власності нерухоме майно, не надано, як і не надано доказів використання цих даних при визначені розміру податку.

Посилання відповідача, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення сформовані АІС «Податковий блок», тобто на підставі даних, що містяться у внутрішній системі податкового органу та розраховані автоматично не свідчать про нарахування податку у спосіб встановлений законодавством.

Проте колегія суддів зазначає, що вказана інформація не є належним джерелом даних про земельну ділянку, оскільки така не є даними державного земельного кадастру у розумінні ПК України та Закону України «Про Державний земельний кадастр», не розкриває та не дає змогу перевірити правомірність здійсненого обрахунку земельного податку. Посилання апелянта на врахування даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для встановлення бази оподаткування не свідчать про правомірність обрахування земельного податку, оскільки податковий орган не уповноважений визначати грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за будь-яким реєстром, окрім прямо передбаченого законодавством- Державного земельного кадастру.

Посилання відповідача, що ставка земельного податку , нормативна грошова оцінка яких не проведена, визначена в розмірі 3% від добутку базової вартості одного квадратного метра земель м.Харкова помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду, оскільки відповідачем не доведено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, на якій розташовані належні позивачам об`єкти нерухомого майна , не проводилася.

Отже, відповідачем не виконаний свій обов`язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання.

Відповідачем ні до суду першої , ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження обґрунтованості розрахунку земельного податку та формування податкових повідомлень-рішень.

Щодо розрахунків податкових зобов`язань, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В наданих до суду податкових зобов`язаннях та податкових повідомленнях - рішеннях відносно ОСОБА_1 (за 2019 рік) та ОСОБА_3 (за 2020 рік) містяться розбіжності щодо суми податкового зобов`язання. Проте , відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано пояснень щодо виникнення цих розбіжностей, а також яка сума є вірною.

В наданому відповідачем до суду письмовому поясненні від 02.10.2020 відповідачем зроблено розрахунок до податкових повідомлень-рішень, з урахуванням перебування на праві власності нежитлових приміщень площею 1510,2 м2 : 1/2 - ОСОБА_1 (755,1 м2); 1/4 - ОСОБА_2 (377,55 м2);- 1/4 ОСОБА_3 (377,55 м2).

Із урахуванням зазначеної площі відповідачем здійснено нарахування земельного податку:

- ОСОБА_1 : за 2019р. в сумі 34539,08 грн. = ((291,18*1,249*1,433*1,06*1*3)*0,92* 1 %*3)*755,1; за 2020р. в сумі 55797,80 грн. = ((639,78*1,4*3%*3)*755,1)/12*11;

- ОСОБА_2 :за 2019р. в сумі 17269,54 грн. = ((291,18*1,249*1,433*1,06*1*3)*0,92*1%*3)*377,55;за 2020р. в сумі 27898,90 грн. = ((639,78*1,4*3%*3)*377,55)/12*11;

- ОСОБА_3 :за 2019р. в сумі 17269,54 грн. = ((291,18*1,249*1,433*1,06*1*3)*0,92*1%*3)*377,55;за 2020р. в сумі 27898,90 грн. = ((639,78*1,4*3%*3)*377,55)/12*11.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що суми земельного податку, зазначені в податкових повідомленнях-рішеннях та розраховані відповідачем в поясненнях до позову, є різними, що свідчить про фактичне визнання відповідачем неправомірності нарахування у відношенні позивачів земельного податку з фізичних осіб за оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів щодо підтвердження правомірності розрахунку земельного податку з фізичних осіб за 2019 2020 роки позивачам ГУ ДПС у Харківській області не надано.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення рішення Головного Управління ДПС у Харківській області правомірно скасовані судом першої інстанції, а позовні вимоги - задоволені.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 по справі № 520/12031/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова