Справа № 640/20888/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року м. Київ № 640/20888/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невзяття ОСОБА_1 на облік Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район);

зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві взяти на облік ОСОБА_1 у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) за місцем проживання: АДРЕСА_2, тобто Шевченківський район м. Києва, згідно поданої ОСОБА_1 15.06.2019 відповідної заяви про призначення/перерахунок пенсії встановленого зразка.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Конституцію України, закони України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає про протиправність відмови у взятті його на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) за місцем фактичного проживання.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, та зазначає про відсутність правових підстав для взяття ОСОБА_1 на облік у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район), оскільки позивачем не надано підтверджуючих документів фактичного місця проживання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області як отримувач соціальної пенсії по інвалідності згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».

15.06.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район), із заявою про переведення пенсійної справі. В заяві позивачем зазначено місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

23.06.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо переведення пенсійної справи за місцем фактичного проживання.

Проте, на підставі заяви позивача, ОСОБА_1 взято на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дарницький район) з 01.07.2020 за зареєстрованим місцем проживання.

Не погоджуючись із відмовою щодо взяття його на облік за місцем фактичного проживання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Постанови № 22-1 заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1.5 розділу І Постанови № 22-1 заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.9 розділу ІІ Постанови № 22-1 визначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пунктом 2.9 розділу ІІ Постанови № 22-1).

Наведене свідчить, що особа може перебувати на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України за місцем реєстрації або за місцем фактичного проживання.

Разом з тим, на підтвердження місця проживання пенсіонер зобов`язаний надати відповідні документи, визначені пунктом 2.9 розділу ІІ Постанови № 22-1.

Як зазначено відповідачем та підтверджено матеріалами пенсійної справи, під час звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою від 15.06.2020 про переведення його пенсійної справи з Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області не надано документів про підтвердження місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідних доказів під час розгляду даної справи позивачем також не надано.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В контексті наведеного суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи доведено правомірність невзяття позивача на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) за місцем фактичного проживання, оскільки місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 не підтверджено документом відповідного органу з місця проживання.

При цьому, суд враховує доводи відповідача, що під час перебування позивача на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області позивачем на підтвердження фактичного місця проживання надавалися довідки Тернопільського ПП «Сонечко» від 23.10.2010 та ЖЕК № 10 за червень 1993.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються, зокрема, ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Позивач зазначаючи в позовній заяві своє місце проживання вказав адресу: АДРЕСА_4 , що знаходиться в Солом`янському районі.

Таким чином, під час розгляду даної справи судом не підтверджено проживання позивача в Шевченківському районі м. Києва, які б давали право позивачу на взяття його на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район).

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суті позовних вимог, суд зазначає, що в межах даної справи судом не встановлено наявність порушеного права позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 42098368) про зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева