Справа № 140/15298/20
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року ЛуцькСправа № 140/15298/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів від 05.06.2020 № 3-5195/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" та від 01.10.2020 № 3-6551/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою"; зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Озерянської сільської ради Турійського району Волинської області, розміром 2,00 га, кадастровий номер :04:001:1255, для ведення особистого селянського господарства та передати земельну ділянку за кадастровим номером :04:001:1255 у приватну власність.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 05.06.2020 № 3-5195/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з тих підстав, що проект землеустрою не відповідає вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій», а саме: відсутні матеріали землевпорядного проектування. Незважаючи на порушення норм законодавства ОСОБА_1 звернувся до розробника проектної документації, який у коректурному аркуші зазначив про усунення порушень. В зв`язку з чим, позивач 15.06.2020 повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Волинській області з заявою про затвердження проекту землеустрою та просив розглянути його заяву та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка знаходиться за межами населених пунктів Озерянської сільської ради Турійського району Волинської області, у межах норм безоплатної приватизації.

Проте, 07.10.2020 було отримано наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області №3-6551/15-20-СГ від 01.10.2020, яким знову було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з тих підстав, що перелік обмежень у використанні земельної ділянки не відповідає вимогам додатку 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012.

Позивач не погоджується із вказаними наказами та вважає їх протиправними, оскільки наданий позивачем проект землеустрою погоджений у встановленому порядку за принципом екстериторіальності, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер, вона внесена до Державного земельного кадастру, а у відповідача відсутні дискреційні повноваження щодо прийняття іншого рішення, ніж про затвердження проекту землеустрою. Крім того, перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами (а.с. 93).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних наказів. Вказує на те, що постанова Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 є обов`язковою до виконання на всій території України усіма суб`єктами суспільних відносин, оскільки не визнана неконституційною, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин..

Крім того, вказує, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, та приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним.

Відповідно до приписів статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, з урахуванням строків, визначених статтею 258 КАС України.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області № 3-2200/15-20-СГ від 04.03.2020 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,00 га, за межами населених пунктів Озерянської сільської ради Турійського району, для ведення особистого селянського господарства (а. с. 29).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 05.06.2020 № 3-5195/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Озерянської сільської ради Турійського району, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, кадастровий номер :04:001:1255 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з підстави: проект землеустрою не відповідає вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій», зокрема, відсутні матеріали землевпорядного проектування (а.с. 68).

15.06.2020 позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області із відповідною заявою, до якої додав: оригінал проекту землеустрою з висновком та коректурним аркушем про усунення зауважень; оригінал витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.05.2020 (а.с. 17).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 01.10.2020 № З-6551/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Озерянської сільської ради Турійського району, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, кадастровий номер :04:001:1255 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з підстави: перелік обмежень у використанні земельної ділянки не відповідає вимогам додатку 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (а.с. 69).

Не погоджуючись з оскаржуваними наказами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом "в" частини третьої статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм ЗК України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2018 у справі № 820/4852/17, та враховуються при вирішенні цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, розташованої за межами населених пунктів Озерянської сільської ради Турійського району, вказаний проект погоджено згідно з висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 28.04.2020 № 3708/0182-20 експерта державної експертизи Білоконь І.О. від 28.04.2020 № 3708/82-20 (а. с. 60), відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 23.05.2020, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 14.04.2020, зареєстровано земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :04:001:1255, площею 2,00 га, місце розташування: Волинська область, Турійський район, за межами населеного пункту Озерянської сільської ради (а. с. 65). При цьому, суд звертає увагу, що висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 28.04.2020 № 3708/0182-20 складено експертом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (а. с. 60), а земельну ділянку було зареєстровано Відділом у Турійському районі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (а. с. 65).

В той же час як слідує з матеріалів справи, наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 05.06.2020 № З-5195/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" прийнятий з тієї підстави, що проект землеустрою не відповідає вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій», зокрема, відсутні матеріали землевпорядного проектування (а.с. 68), а наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області 01.10.2020 № З-6551/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" з підстави, що перелік обмежень у використанні земельної ділянки не відповідає вимогам додатку 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (а.с. 69).

На думку суду, оскільки проект землеустрою погоджено у визначеному законом порядку за принципом екстериторіальності, тому у відповідача не було законних підстав перевіряти такий проект на відповідність вимогам ЗК України та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів та висувати власне зауваження до такого проекту.

Відтак, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача при відмові ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку із невідповідністю його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, оскільки, згідно приписів статті 186-1 ЗК України, невідповідність проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, являється підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою, а не підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

При вирішенні заяви щодо наявності підстав для затвердження проекту землеустрою відповідний орган, ГУ Держгеокадастру у Волинській області, повинен керуватись приписами частини 9 статті 118 ЗК України, де передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто, на даній стадії відповідний орган з`ясовує питання про те, чи є проект землеустрою належним чином погодженим і чи містить позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації в разі необхідності такої експертизи.

Таким чином, відповідач відмовляючи позивачу оскаржуваними наказами від 05.06.2020 № 3-5195/15-20-СГ та від 01.10.2020 № 3-6551/15-20-СГ в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, з підстав невідповідності його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, діяв всупереч вимогам чинного законодавства, а тому такі накази є протиправними і підлягають скасуванню.

Крім того, суд звертає увагу, що ні в оскаржуваних наказах про відмову у затвердженні документації із землеустрою, ні у заявах по суті справи відповідач не зазначив, у чому саме полягає не відповідність проекту землеустрою вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій», не зазначено, які саме конкретні приписи статті 50 вказаного Закону є порушеними та не конкретизовано, яким саме вимогам не відповідає перелік обмежень у використанні земельної ділянки відповідно до додатку 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Відносно позовної вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, то така позовна вимога підлягає до часткового задоволення, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зазначає, що задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача як суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є можливим в разі встановлення судом необхідності спонукати (заставляти) рішенням суду такого відповідача до вчинення дій, які він повинен (зобов`язаний) вчинити у відповідності до вимог чинного законодавства.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд враховує, що при розгляді заяв позивача ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач ГУ Держгеокадастру у Волинській області не дотримав вимог чинного законодавства, що мало наслідком винесення з різних підстав протиправних наказів від 05.06.2020 № 3-5195/15-20-СГ та від 01.10.2020 № 3-6551/15-20-СГ про відмову в затвердженні документації із землеустрою.

Водночас, як уже було вказано судом вище, при розгляді вказаних заяв позивача необхідно керуватись приписами частини 9 статті 118 ЗК України, де передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто, з`ясування таких питань як те, чи є проект землеустрою належним чином погодженим і чи містить позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації в разі необхідності такої експертизи, належить до повноважень відповідного органу виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність, зокрема, у розглядуваній ситуації до повноважень ГУ Держгеокадастру у Волинській області.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача ГУ Держгеокадастру в Волинській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою, відповідно до вимог чинного законодавства та за результатами їх розгляду прийняти відповідне рішення (наказ).

Отже, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою, і за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Відтак, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1681,60 грн., що був сплачений згідно з квитанціями від 17.10.2020 № 17086, від 28.11.2020 № 73191 (а. с. 9, 89).

Керуючись статтями 243 - 246, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 05.06.2020 № 3-5195/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою" та від 01.10.2020 № 3-6551/15-20-СГ "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою".

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно, у встановленому законодавством порядку, розглянути заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокодастру у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, ідентифікаційний код 39767861).

Суддя Р.С. Денисюк