Справа № 520/12180/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 лютого 2021 року № 520/12180/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради (далі по тексту - відповідач-1, УПСЗН), Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі по тексту - відповідач-2, Центр), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, яка полягає в не перерахунку та ненарахуванні ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за період з 2015 по 2018 роки в розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум, та за період з 2019 по 2020 роки в розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком як особі з інвалідністю III групи внаслідок війни з урахуванням раніше виплачених сум - протиправною;

- зобов`язати Управляння праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня з 2015 по 2018 роки в розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум, та за період з 2019 по 2020 роки в розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком як особі з інвалідністю III групи внаслідок війни з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня з 2015 по 2018 роки в розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум, та за період з 2019 по 2020 роки в розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком як особі з інвалідністю III групи внаслідок війни з урахуванням раніше виплачених сум;

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що в період проходження військової служби позивач отримав статус та посвідчення ветерана війни - інваліда війни III групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Після звільнення з військової служби позивач був визнаний як особа з інвалідністю III групи внаслідок війни - 18.10.2018 року, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 .

Позивачу була виплата до 05 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога) за період з 2015 по 2020 роки.

Позивач отримав щорічну разову грошову допомогу, як учасник бойових дій в такому розмірі:

в 2015 році - 875 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №147:

в 2016 році - 920 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141;

в 2017 році - 1200 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223;

в 2018 році - 1265 грн , що відповідає розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 року № 170;

Крім того, позивач отримав щорічну разову грошову допомогу, як особа з інвалідністю ПІ групи внаслідок війни в такому розмірі:

в 2019 році - 2950 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2019 року №237;

в 2020 році - 3160 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112.

ОСОБА_1 звернувся до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з заявою про здійснення нового розрахунку виплати разової грошової допомоги до 05 травня за період 2015 по 2020 роки, в розмірі, що передбачений частиною п`ятою статтями 12 та 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням виплачених сум.

Обласний центр надав відповідь від 21.08.2020 року № 14938/07 якою відмовив в здійсненні перерахунку та виплати разової грошової допомоги за період з 2015 по 2020 роки, обґрунтовуючи тим, що заклад самостійно не призначає та не визначає розміру жодного виду допомоги, зокрема щорічної разової грошової допомоги до 05 травня.

Також відповідно до відповіді Обласного центру, виплати до 5 травня здійснюються відповідно до списків, які надає управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району ХМР (далі УПСЗ).

Вважає бездіяльність УПСЗ, щодо перерахунку та нарахуванню позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за період з 2015 по 2020 роки в належному розмірі, що передбачений частиною п`ятою статями 12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправною.

Ухвалою суду від 17.09.2020 відкрито спрощене провадження по справі відповідно до ст. 263 КАС України.

Ухвалою суду від 07.10.2020 року зупинено провадження по справі №520/12180/2020 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20).

Ухвалою суду від 01.02.2021 року відновлено провадження у справі.

Представник відповідача-1, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що відповідно до п. 4.1.20 Положення Управління здійснює призначення разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», передає списки- розпорядження до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для нарахування та виплати.

Тобто до повноваження Управління відноситься виключно призначення щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, а її нарахування та виплата проводиться відповідачем-2.

Згідно з Положенням про Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженим розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 22.11.2016 № 535, Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснює підготовку документів на виплату разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відправлення документів для здійснення виплати до підприємств зв`язку та до банківських установ.

Відповідно позовна вимога позивача зобов`язати Управління здійснити перерахунок, нарахування та забезпечення виплати разової грошової допомоги до 5 травня є безпідставною, та виходить за межі наданих Управлінню повноважень.

Також зазначає, що оскільки окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України втратило чинність після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 112, то вказане рішення Уряду було прийнято на підставі чинних норм Бюджетного кодексу України, у зв`язку з чим розмір щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи складає 3160 грн. У 2018 році Позивач отримав разову грошову допомогу до 5 травня як учасник бойових дій у розмірі 1265 грн. У 2019 році позивач отримав разову грошову допомогу до 5 травня як особа з інвалідністю внаслідок війни 3 групи у розмірі 2950 грн. Дана Постанова є чинною і на сьогоднішній день.

Звертає увагу суду, що позивач просить виплатити йому разову грошову допомогу до 5 травня з 2015 року. Однак, по-перше, позивач отримував її у лише з 2017 року До цього моменту позивач за призначенням разової грошової допомоги до 5 травня до відповідача 1 не звертався.

Представник відповідача-2, Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не має права самостійно нараховувати та виплачувати соціальну допомогу без відповідних розпоряджень районних УСЗН та без відповідного фінансування, оскільки Центр є державною установою, і не розпоряджається, коштами, а лише їх перераховує на рахунки отримувачів таких допомог через банківські та інші установи. А тому вимоги позивача стосовно зобов`язання Центру безпідставні.

Зауважує, що витрати, зокрема, на виплату допомоги до 5 Травня фінансуються за рахунок коштів Державного Бюджет України, тому прийняття відповідних змін до Закону можливе за умови забезпечення їх реалізації фінансовими ресурсами.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» № 112, прийнятою 19 лютого 2020 року (тобто до прийняття Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 р., № З-р/2020), визначено порядок виплати грошової допомоги у/ 2020 році та її розміри, зокрема, ветеранам війни.

З урахуванням викладеного та виходячи з реальних фінансових ресурсів державного бюджету, передбачених на виплату грошової допомоги у 2020 році, органи соціального захисту проводять її виплату відповідно до Закону в межах бюджетних призначень.

Зазначає, що згідно з п.п.41 п.4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. № 423 (зі змінами), Мінсоцполітики відповідно до визначених для нього завдань лише організовує, виплату грошової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що при нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році, згідно розпорядження УСЗН, Центр правомірно керувався Постановою Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Представником позивача надано відповідь на відзив та додаткові пояснення, у яких він повністю підтримав свою правову позицію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Так, з огляду на те, що згідно положень ст. 258 КАС України передбачено, що даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАСУ справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 відповідно до ст. 12 та ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII отримував щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учасник бойових дій у 2015-2018 роках та щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як особа з інвалідність 3 групи внаслідок війни з 2019-2020 роках, у наступних розмірах:

в 2015 році - 875 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №147:

в 2016 році - 920 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141;

в 2017 році - 1200 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223;

в 2018 році - 1265 грн , що відповідає розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 року № 170;

в 2019 році - 2950 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2019 року №237;

в 2020 році - 3160 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112, що підтверджується копією довідки від 21.08.2020 №1834 (а.с.11).

ОСОБА_1 звернувся до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з заявою про здійснення нового розрахунку виплати разової грошової допомоги до 05 травня за період 2015 по 2020 роки, в розмірі, що передбачений частиною п`ятою статтями 12 та 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням виплачених сум.

Обласний центр надав відповідь від 21.08.2020 року № 14938/07 якою відмовив в здійсненні перерахунку та виплати разової грошової допомоги за період з 2015 по 2020 роки, та зазначив, що призначення, зміна або визначення розмірів допомог та компенсацій до повноважень Центру не входить, здійснити виплату допомоги в іншому розмірі немає підстав (а.с.10).

Не погодившись із правомірністю визначення відповідачами належного до виплати розміру соціальної виплати, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 № 367- XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 № 367-XIV) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, а саме: № 147 від 31 березня 2015 року, № 141 від 02 березня 2016 року, № 233 від 05 квітня 2017 року, № 170 від 14 березня 2018 року, № 237 від 20 березня 2019 року та № 112 від 19 лютого 2020 року, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Зокрема, у постанові Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" №112 від 19 лютого 2020 року (набрала чинності 25 лютого 2020 року) визначено розмір виплати разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин III групи - 3160 гривень.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно тексту вказаного рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 судом встановлено, що в Основному Законі України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються па основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).

Відповідно до Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (частина перша статті 17); захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (частина перша статті 65); держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частина п`ята статті 17).

Згідно з Основним Законом України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами України (пункт 1 частини другої статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік і Кодекс.

У преамбулі Кодексу зазначено, що Кодексом визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства. Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1 Кодексу).

Відповідно до підпункту 5 пункту 63 розділу І Закону № 79 розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу було доповнено, зокрема, пунктом 26, яким передбачено, що окремі положення ряду законів України, в тому числі й Закону № 3551, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказаними положеннями Закону № 3551 передбачено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них (стаття 12), особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 13), учасникам війни (стаття 14), особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551 (стаття 15), особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (стаття 16).

За юридичною позицією Конституційного Суду України "встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, підриває довіру до держави. Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту" (абзаци другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

Конституційний Суд України звертає увагу, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наголошував на тому, що "законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони" (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, виходячи з того, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Конституційний Суд України прийшов до висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 27.02.2020 ані приписи п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ані приписи ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції п. 20 Розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" об`єктивно не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин.

Тому, з 27.02.2020 у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-XІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня особам з інвалідністю 3 групи внаслідок війни - сім мінімальних пенсій за віком.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Відповідно до статті 28 частини 1 вказаного Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 294-IX від 14 листопада 2019 року встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни 3 групи у 2020 році становить 11466,00 грн. (1638 грн х 7).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 29 вересня 2020 року по справі №440/2722/20, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

При цьому, це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій (бездіяльності) органу, уповноваженого здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) щодо нарахування і виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Оскільки разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд доходить висновку про порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Відтак суд враховує, що в даній справі обов`язок доказування правомірності своїх дій та прийнятого рішення покладено на відповідачів.

Суд зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню судом лише за 2020 року оскільки з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, вказаному нормативному регулюванню підлягають виплати, здійснені Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у 2020 році, тому позовні вимоги щодо розмірів виплат з 2015 року по 2019 рік не підлягають задоволенню.

З приводу вимог позивача до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, суд зазначає наступне.

Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.

Згідно із підпунктом 41 пункту 4 вказаного Положення Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за №112 Міністерство соціальної політики виплати організовує шляхом перерахування коштів структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах, зокрема особам з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни - 3160,00 гривень.

Пунктом 2 вказаної Постанови установлено забезпечити подання до 23 березня 2020 року районним органам соціального захисту населення переліків осіб, які мають право на отримання грошової допомоги: Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною гвардією, Національною поліцією, Державною податковою службою, Державною митною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Міністерством юстиції, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною спеціальною службою транспорту, Офісом Генерального прокурора, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійним фондом України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.

Згідно пункту 1 Положення про Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації 22.11.2016 року № 535 (далі - Положення № 535), Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - Центр) є державною установою і підпорядковується Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації.

Підпунктами 1 та 2 пункту 3 вказаного Положення передбачено, що головними завданнями Центру є: 1) забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту та обслуговування населення, надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави; 2) підготовлення документів на виплату всіх видів грошових допомог, компенсаційних виплат інвалідам, постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС, за невикористане санаторно-курортне лікування, на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, а також разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та довічних державних стипендій, передбачених Указом Президента України від 17 травня 2000 року № 689 "Про заснування довічних державних стипендій для учасників бойових дій у період Другої світової війни 1939 - 1945 років" (зі змінами), відправка документів до підприємств зв`язку та банківських установ для здійснення виплати всіх видів допомог.

Згідно пп.3.1 та 3.2 п.3 Типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 25.04.2006 № 147 (зі змінами від 16.09.2016), Головними завданнями Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є: забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту та обслуговування населення, надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави; підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги, житлових субсидій у готівковій формі на придбання твердого і рідкого пічного палива та скрапленого газу, компенсаційних виплат інвалідам, виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших грошових виплат (далі - соціальна допомога, інші грошові виплати).

Також, пунктом 6 наказу Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 10.03.2020 року № 11 "Про забезпечення виплати у 2020 році разової грошової допомоги відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань"" начальникам структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних державних адміністрацій, по яких нарахування всіх видів грошових допомог здійснюється Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, рекомендовано надати бази даних та списки обласному центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для забезпечення оформлення виплатних документів.

Вказаний наказ прийнято з метою своєчасної виплати у 2020 році разової грошової допомоги, що надається, зокрема, відповідно до постанови КМУ від 19.02.2020 року №112.

Тобто, Міністерство соціальної політики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які і здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни та учасникам бойових дій.

Отже, органами, уповноваженими здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, є Управління соціального захисту населення за місцем проживання позивача та Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

В даному випадку, безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги позивачу як інваліду війни здійснив Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в розмірі 3160 грн., що підтверджується відповідною довідкою.

Водночас, як встановлено судом з 27.02.2020 позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни - сім мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що саме Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат допущені протиправні дії щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Правові висновки аналогічного змісту, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 29 вересня 2020 року у справі №440/2722/20.

У зв`язку з викладеним, вимоги позивача до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на соціальне забезпечення, в даному випадку належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як особі з інвалідність ІІІ групи внаслідок війни, викладене у листі № 14938/07 від 21.08.2020 року.

Проаналізувавши вищевикладене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня 2020 року в розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком як особі з інвалідністю III групи внаслідок війни, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За нормою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм випливає, що судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, які є документально підтвердженими.

В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача надано копію договору № б/н від 15.08.2020 р. та акт виконаних робіт від 08.10.2020р.

Відповідно до вказаного акту, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 3600,00 грн., яка складається з послуг:

- консультація Клієнта щодо захисту порушених прав Клієнта з боку Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району ХМР та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - 30 хвилин;

- правовий аналіз документів щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05 травня за період 2015 по 2018 роки, як учасник бойових дій та за період з 2019 по 2020роки, як особі з інвалідністю 1 година;

- підготовка позовної заяви до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району ХМР та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо захисту порушених прав Клієнта з боку Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району ХМР та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат 1 година;

- підготовка відповіді на відзив Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району ХМР 30 хвилин.

Загалом: 3 години. Вартість однієї години праці складає 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок. Загальна вартість виконаних робіт складає 3600 (три тисячі шістсот) грн. 00 копійок.

Також представником позивача була надано до суду копію квитанції від 28.09.2020 на суму 3600,00 грн.

Представником відповідача, Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району ХМР подано клопотання про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. В обґрунтування поданого клопотання представником зазначено, що заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим та завищеним, оскільки зазначена справа розглядається за правилами спрощеного провадження та не є складною.

Також зазначає, що представником позивача не надано детальний опис наданих послуг та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім цього представник відповідача вказує на те, що оплата наданих послуг була здійснена 28 вересня 2020 року, втім акт виконаних робіт датується 08.10.2020.

Вирішуючи означене питання, суд зазначає наступне.

З приводу доказів оплати позивачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті."

Суд зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Норми ст.ст. 134, 139 були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Суд враховує, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У відповідності до п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) згідно зі ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому такі витрати мають бути фактичними і неминучими, а їх розмір співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт, часом, витраченим на виконання цих робіт, значенням справи для сторони.

Позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 року у справі № 810/4749/15, підкреслено на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за доцільні, дублюючі одна одну, послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків.

Надаючи оцінку наданим вище документам, суд, вважає за необхідне зазначити, що зі змісту наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що останніми підтверджується факт надання адвокатським бюро "Острицький" правничої допомоги позивачу.

Одночасно, суд зазначає, що складність даної справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт є неспівмірними із заявленою сумою на відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки зазначена справа є справою незначної складності, розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження, позов задовольняється не у повному обсязі.

При цьому, слід зауважити, що правовий аналіз документів включає в себе процес складання позову.

Також суд зазначає, що зазначений у акті виконаних робіт розмір витрат у сумі 3600 грн. за складання позовної заяви, відповіді на відзив та витрачений на це час є надмірним, оскільки дана справа не потребує вивчення великого обсягу інформації чи отримання доказів, предмету спору надана оцінка Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 29.09.2020 по справі №440/2722/20.

Таким чином, враховуючи співмірність розміру витрат на оплату робіт адвоката із складністю справи (справа незначної складності) та виконаними адвокатом роботами, значення справи для позивача, обсяг виконаних робіт, суд зазначає про наявність підстав для відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок).

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач в силу закону звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як особі з інвалідність ІІІ групи внаслідок війни, викладене у листі № 14938/07 від 21.08.2020 року.

Зобов`язати Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (вул. Чернишевська, 51, м. Харків, 61002, ) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) щорічну разову грошову допомогу до 05 травня 2020 року в розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком як особі з інвалідністю III групи внаслідок війни, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (вул. Чернишевська, 51, м. Харків, 61002, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09 лютого 2021 року.

Суддя Бадюков Ю.В.