Справа № 360/2845/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2845/20

Луганський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Петросян К.Є.,

за участю: секретаря судового засідання - Вакуленка А.В.,

позивача - не прибув,

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - Григоренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.07.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Солодовнікова О.П. (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління поліції охорони в Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області щодо не проведення нарахувань та виплати в день звільнення 23 червня 2020, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області внести зміни до наказу № 55 о/с від 23 червня 2020 року, відносно ОСОБА_1 , щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу з 01 лютого 2001 року по 06 листопада 2015 року в Управлінні Державної служби охорони при УМВС України в Луганській області, та в подальшому проходив службу з 07 листопада 2015 року по 23 червня 2020 року в Управлінні поліції охорони в Луганській області.

23 червня 2020 року позивачу наданий витяг з наказу від 23 червня 2020 року № 55 о/с про звільнення зі служби (за власним бажанням), відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», яким вирішено виплатити грошову компенсацію за 7 діб невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час у 2020 році.

Вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчислені становить 23 роки 06 місяців 24 дні, час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 04 роки 02 місяці 24 дні.

08 липня 2020 року позивач через свого представника звернувся до відповідача з питанням щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу 23.06.2020.

17 липня 2020 року на адресу представника позивача надійшов лист №1345/43/32/8/01-2020 від 14 липня 2020 року, в якому на ряду з іншою інформацією зазначено, що ОСОБА_1 на день звільнення (23 червня 2020 року) мав 23 роки 06 місяців 17 днів вислуги за службу в органах внутрішніх справ. Згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачу одноразова грошова допомога при звільнені не нараховувалась і відповідно не сплачувалась.

Представник позивача вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, яка має разовий характер, зокрема, поліцейськими, у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, пов`язане з наявністю у такої особи вислуги років не менше 10 років та звільненням з визначених підстав.

Управління поліції охорони в Луганській області позов не визнало, про що 07 вересня 2020 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) подало відзив на позовну заяву (арк. спр. 41-48).

В обґрунтування відзиву зазначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, передбачене статтею 9 Закону від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, належить особі, яка при звільненні зі служби має право на пенсію за цим Законом, тобто право на призначення пенсії. В противному випадку, ця виплата не була б передбачена Законом від 09 квітня 1992 року № 2262- ХІІ, тому що вона не стосувалась би безпосередньо виходу на пенсію. Крім того, розмір виплати не знаходився в залежності від підстав звільнення та наявної вислуги років, які є складовою частиною призначення та визначення розміру пенсії. Також, за приписам статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VII: «Пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто приписи Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VII також ставлять в пряму залежність виникнення права на одноразову грошову допомогу після звільнення їх зі служби із виникненням у поліцейського права на пенсійне забезпечення в момент його звільнення зі служби.

Позивач звільнився 23 червня 2020 року зі служби у Національній поліції і мав вислугу років, яка склала 23 роки, 06 місяців та 17 днів, на час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 04 роки, 03 місяця і 28 днів, але 23 червня 2020 року у позивача не виникло права на пенсію за Законом від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, відповідно не виникло права і на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтю 9 вказаного Закону.

Позивачу, який на переконання Управління поліції охорони в Луганській області при звільненні зі служби не мав права на отримання одноразової грошової допомоги тому, що згідно зі статтями 1,2, 12 Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ не мав права на пенсію за вказаним Законом, листом від 13 липня 2020 року № 1337/43/32/8/01-2020 роз`яснено про відсутність відповідних правових підстав для отримання ним одноразової грошової допомоги.

Рапорт позивача про звільнення зі служби за власним бажанням не містить посилань на наявність визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 підстав.

Крім того, на думку відповідача позивачем пропущено строк звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Також, 01.02.2020 від представника відповідача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення (арк. спр. 80-83).

Ухвалою суду від 03 серпня 2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (арк. спр. 22-23).

Ухвалою суду від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження (арк. спр. 28-30).

Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року задоволено клопотання сторін та зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 360/3392/20 (арк. спр. 68-69).

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року поновлено провадження по справі (арк. срп. 114).

Ухвалою суду від 02.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження по справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (арк. спр. 121-122).

Представник позивача у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі (арк. спр. 125).

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , проходив службу з 01 лютого 2001 року по 06 листопада 2015 року в Управлінні Державної служби охорони при УМВС України в Луганській області, з 07 листопада 2015 року по 23 червня 2020 року в Управлінні поліції охорони в Луганській області, що підтверджено наявними у матеріалах справи копіями документів: паспорта, картки фізичної особи-платника податків, трудової книжки та біографічної довідки (арк. спр. 6-8, 49).

Наказом Управлінні поліції охорони в Луганській області «По особовому складу» від 23 червня 2020 року № 55 о/с відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби (за власним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0027115) молодшого інспектора взводу реагування Сєвєродонецького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Луганській області, 23.06.2020, з виплатою грошової компенсації за 7 діб невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час у 2020 році. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 23 роки 06 місяців 17 днів, час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 04 роки 03 місяці 28 днів. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 07.06.2020, подання Сєвєродонецького МВ (арк. спр. 9).

08 липня 2020 року позивач через свого представника звернувся до Управління поліції охорони в Луганській області із запитом про надання, зокрема, довідки щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги (арк. спр. 10-11).

Листом від 14 липня 2020 року за вихідним номером 1345/43/32/8/01-2020 Управління поліції охорони в Луганській області на запит представника позивача надало відповідь, що одноразова грошова допомога не виплачувалась (арк. спр. 12).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі 360/3392/20 позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Управління поліції охорони в Луганській області від 02 вересня 2020 року № 78 о/с «Про внесення змін до наказів» в частині внесення змін до наказу Управління поліції охорони в Луганській області від 23 червня 2020 року № 55 о/с відносно ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 17 січня 2021 року (арк. спр. 108-113).

Позивач вважає, що невиплата одноразової грошової допомоги порушує його права та законні інтереси у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII).

Правове регулювання служби в поліції регламентується статтею 60 Закону № 580-VIII, згідно якої проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (надалі - Закон № 2262-XII).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закону № 2262-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З аналізу конструкції частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ, суд дійшов висновку, що стаття визначає три підстави виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, а саме:

1) за власним бажанням;

2) через сімейні обставини;

3) або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок №393) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

Системний аналіз наведених положень Закону №2262-XII дає підстави для висновку, що частина друга статті 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду від 26 червня 2019 року № 821/3762/15-а, від 26 червня 2019 року у справі №821/3762/15-а, від 30 вересня 2020 року у справі № 821/952/17 та від 26 листопада 2020 року у справі № 520/1365/2020.

Судом встановлено, що позивач звільнений з Управління поліції охорони в Луганській області за власним бажанням, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та вислуга років служби останнього в органах поліції в календарному обчисленні склала 23 роки 06 місяців 17 днів.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок №260), передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Із зазначеного вище слідує висновок, що одноразова грошова допомога при звільненні поліцейських є соціальною гарантією при звільненні та не входить до структури грошового забезпечення поліцейських.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 805/294/16-а.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивач звільняючись зі служби за власним бажанням набув право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу, тим самим вчинив бездіяльність, порушивши соціальну гарантію позивача при звільненні зі служби.

Крім того, оскільки позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд дійшов висновку про зобов`язання Управління поліції охорони в Луганській області внести зміни до наказу № 55 о/с від 23 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення суду, суд вважає безпідставними, з мотивів викладених в ухвалі суду від 07 серпня 2020 року.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів суду необґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн, що підтверджено квитанцією від 06 серпня 2020 року № 0.0..1 (арк. спр. 26).

Оскільки позов задовольняється повністю судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 грн суд присуджує позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 91, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Управління поліції охорони в Луганській області (ідентифікаційний код 40109152, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 27) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області щодо не проведення нарахування та виплати в день звільнення 23 червня 2020 року, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби.

Зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області внести зміни до наказу № 55 о/с від 23 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби.

Зобов`язати Управління поліції охорони в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони в Луганській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна грн 60 коп).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 09 лютого 2021 року.

Суддя К.Є. Петросян