Справа № 160/9911/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2021 року Справа № 160/9911/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засідання
представника позивача Підлужного В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консорціум» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
10.10.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консорціум» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.11.2019 року о 13:20 год. (а.с. 2).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
У підготовчому засіданні 19.11.2019 року представником позивача заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 160/9591/19.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 року клопотання представника позивача задоволено та зупинено провадження в адміністративній справі №160/9911/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консорціум» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №160/9591/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консорціум» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 102-103).
Ухвалою суду від 04.12.2020 року поновлено провадження у адміністративній справі №160/0011/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консорціум» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 14.12.2020 року о 11:00 год. (а.с. 109).
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 14.12.2020 року здійснено заміну відповідача з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
Також, усною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 19.01.2021 року о 09:30 год.
05.11.2019 року представником відповідача подано письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим та винесеним з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні. Так, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Отже, зважаючи на те, що посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області було вручено наказ №3139-п, вручено направлення на перевірку №3712 та допущено посадових осіб до проведення перевірки, з сукупності усіх цих фактів платник податків усвідомлював характер проведеної перевірки і в випадку незгоди з проведенням перевірки мав реалізувати своє право на захист шляхом не допуску перевіряючих до проведення перевірки. Щодо правомірності висновків, викладених в акті перевірки зазначено, що в ході перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 286.1 п. 286.2 ст. 286, п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території Центрального району, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на суму 3 608 296,25 грн. Таким чином, податковий орган при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим останнє є законними та таким, що не підлягає скасуванню.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву з проханням відкласти розгляд справи на інший час.
Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного клопотання та відкладення розгляду справи, оскільки останнє не обгрунтовано належними доводами.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.
З урахуванням відсутності представника відповідача, належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи строки розгляду справи, наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення справи, суд ухвалив здійснити її розгляд за відсутності представника відповідача.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Консорціум» зареєстроване 27.09.2004 року Дніпропетровським міським управлінням юстиції, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість.
Перевіркою встановлено порушення:
- п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 286.1 п. 286.2 ст. 286, п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території Центрального району, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на суму 3 608 296,25 грн.
Підставою для таких висновків стало формування Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 20.06.2018 року, 12.07.2018 року та 31.07.2018 року за заявою Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради нових витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Вичерпний перелік обставин, за наявності яких у контролюючого органу виникає право на здійснення документальної позапланової перевірки, закріплено у статті 78 ПК України.
Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Пунктом 78.5 статті 78 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
Відповідно до пункту 81.2 статті 82 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.
Позови платників податків, спрямовані на оскарження дій контролюючих органів при проведенні перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе, водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки (дана правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №826/6376/16, від 07.11.2018 у справі №П/811/824/17).
З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 29.05.2019 року №3139-п наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Консорціум».
При цьому, будь-яких доказів щодо прийняття наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки чи внесення змін до раніше прийнятого наказу відповідачем суду не надано.
Разом з тим, вирішуючи вимогу позивача про визнання протиправними дій щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки, суд звертає увагу, що фактично посадова особа відповідача була допущена позивачем до проведення перевірки, така перевірка була проведена, про що складений акт, акт про не допуск до перевірки сторонами не складався, сам наказ на проведення перевірки від 29.05.2019 року №3139-п в адміністративному чи судовому порядку позивачем не оскаржувався та є не предметом даного позову. Не є предметом спору у даній справі і підстави, за яких прийнято вказаний наказ.
Таким чином, виходячи із визначеної процесуальним законодавством мети адміністративного судочинства, яка полягає в ефективному захисті прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд дійшов висновку, що саме оскарження дій щодо проведення перевірки та без конкретизації яких саме дій не може ані захистити права позивача у цій справі, ані призвести до їх відновлення.
На переконання суду, визнання протиправними дій щодо проведення перевірки не призведе до відновлення порушеного права позивача, оскільки оскаржувані дії відповідача не є юридично значимими для позивача у спірних відносинах з урахуванням реалізації відповідачем наслідків проведеної податкової перевірки у вигляді прийняття податкового повідомлення-рішення.
Так, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки, якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №804/1113/16, від 30.11.2018 року у справі №808/1641/15 та від 20.12.2018 року у справі №826/3014/16.
За таких обставин, належним способом захисту у спірних правовідносинах є оскарження правомірності податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.
Відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» користування землею в Україні є платним.
Згідно з статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності
Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1 ст.285 Податкового кодексу України). Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п.285.2 ст.285 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2 ст.288 Податкового кодексу України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 Податкового кодексу України).
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст.288 Податкового кодексу України).
Пунктом 286.2 ст.286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до п. 287.3 ст.287 Податкового кодексу України , податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Згідно з п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель»).
Відповідно до п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України, при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею платником подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Отже, розмір орендної плати за землю, має обчислюватись платником податків на підставі умов договору оренди і з дотриманням вимог ПК України, який передбачає визначення орендної плати, виходячи з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, і величину цього коефіцієнту щороку розраховує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за певною формулою. При цьому, з моментом набрання чинності рішенням ради про затвердження нормативної грошової оцінки пов`язується можливість застосування самої нормативної грошової оцінки.
Під час розгляду справи судом встановлено, що між ТОВ «Консорціум» та Дніпропетровською міською радою укладено договори оренди землі на користування земельними ділянками, а саме:
У січні 2016 року ТОВ «Консорціум» отримані витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку зазначених земельних ділянок, на підставі яких сплачено орендну плату за 2016 рік. При цьому, коефіцієнт Кф у зазначених витягах вказаний у розмірі 0,5.
Крім того, у витягах відповідачем зазначено, що грошова оцінка земельної ділянки визначена станом на 01.01.2016 року.
Не погоджуючись з діями відповідача стосовно повторної видачі витягів на ті ж самі земельні ділянки, із зазначенням, що грошова оцінка земельних ділянок визначена станом на 01.01.2016 року, а також з коефіцієнтом Кф та коефіцієнтами індексації К(і) у витягах, виданих у 2018 році, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними щодо видачі даних витягів та їх скасування.
Так, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 року, зокрема, визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.06.2018 року за № 12/040618/03-07, від 12.07.2018 року за № 1/110718/03-07, від 12.07.2018 року за № 19/110718/03-07, від 12.07.2018 року за № 10/100718/03-07 в частині зазначення у витягах інформації про те, що грошова оцінка земельної ділянки визначена станом на 01.01.2016 року.
У постанові зазначено, що даний коефіцієнт до 01.01.2017 року визначався наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 № 18/15/21/11 «Про Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» і відповідно до таблиці 1.1 Додатку 1 становив для земель, зайнятих поточним та відведених під майбутнє будівництво, 0,5.
Цей наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства № 592/341/428 від 30.12.2016.
Натомість, зазначені коефіцієнти змінені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства від 25.11.2016 № 489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» (ділі Порядок № 489), який відповідно до п. 3 наказу підлягає застосуванню з 1 січня 2017 року.
Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, у витягах позивача був застосований відповідно до розмірів, зазначених у Додатку 1 Порядку № 489, тобто в розмірах, що діють з 01.01.2017 року, проте у витягах вказано, що грошова оцінка земельних ділянок, невід`ємною складовою частиною є Коефіцієнт Кф, визначена станом на 01.01.2016 року.
Таким чином, Третій апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що Головним управлінням Держгеокадастру у витяги безпідставно внесено інформацію, що «грошова оцінка земельної ділянки визначена станом на 01.01.2016», оскільки витяги місять інформацію про розміри Коефіцієнту Кф, які застосовуються лише з 1 січня 2017 року, а тому такі дії щодо видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.06.2018 за № 12/040618/03-07, від 12.07.2018 за № 1/110718/03-07, від 12.07.2018 за № 19/110718/03-07, від 12.07.2018 за № 10/100718/03-07 в частині зазначення у витягах інформації про те, що грошова оцінка земельної ділянки визначена станом на 01.01.2016 року, є протиправними.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 року, є такою, що набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи висновки апеляційного суду про протиправність дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.06.2018 року за № 12/040618/03-07, від 12.07.2018 року за № 1/110718/03-07, від 12.07.2018 року за № 19/110718/03-07, від 12.07.2018 року за № 10/100718/03-07 в частині зазначення у витягах інформації про те, що грошова оцінка земельної ділянки визначена станом на 01.01.2016 року, суд, при розгляді даної справи, дійшов висновку щодо правомірності застосування позивачем у розрахунках розміру орендної плати відомостей, які були отримані від Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, а саме, витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, оскільки витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, на які посилається відповідач, на час подання уточнюючої декларацій за 2016 рік, не існувало, а тому вони не могли бути враховані позивачем при розрахунку розміру орендної плати за землю.

Суд зазначає, що відповідальність за правильність визначення показників (в тому числі і коефіцієнта функціонального використання Кф) при формуванні Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та обчисленні нормативної грошової оцінки земельної ділянки на підставі цих показників, покладається на орган, що його формує (в розрізі спірних відносин - Головне управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області).

За таких обставин, користувач земельної ділянки лише використовує відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, визначену у Витягу на момент складання податкової звітності та не може нести відповідальність за правильність її обчислення.

Так, позивач у 2016 році сплатив орендну плату відповідно до отриманих в законному порядку Витягів, тобто жодних порушень податкового законодавства останнім допущено не було.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач отримавши від позивача витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на підставі яких позивачем було розраховано орендну плату, не надав їм оцінку, не спростував їх, а лише на власний розсуд отримав інші витяги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що викладені в акті перевірки обставини, що були підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є не обгрунтованими, у зв`язку з чим, прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 року № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.10.2019 року №680 за вимогу немайнового характеру та в розмірі 19 210,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.10.2019 року №681 за вимогу майнового харектеру.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачена сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 19 210,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Консорціум" (49000, м. Дніпро, вул. Пастера, буд.8-а, ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.17-а, ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.07.2019 року № по формі "Р", прийняте Головним управління ДФС у Дніпропетровській області.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.17-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консорціум" (49000, м. Дніпро, вул. Пастера, буд.8-а, ) в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 19210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 січня 2021 року.

Суддя Н.Є. Сліпець