Справа № 160/13964/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
29.10.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27.02.2020 року за №4-2683/15-20-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою протиправним та скасувати;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду доказів на підтвердження обставин поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
12.11.2020 року позивач повідомив суд про усунення недоліків позовної заяви та надав заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 08.12.2020 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
24.12.2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній виклав доводи, аналогічні вказаним у позовній заяві, та додатково зазначав, що докази передання земельної ділянки від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, а саме наказ від 20.11.2020 року №9-ОТГ та акт приймання передачі від 20.11.2020 року, складені вже після прийняття оскаржуваного наказу про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою від 27.02.2020 року.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила.
Згідно із ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи у письмовому провадженні, відсутності представника відповідача, належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, наявності достатніх доказів у матеріалах справи для вирішення спору по суті заявлених вимог, суд ухвалив здійснити розгляд справи у письмовому провадженні.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 13.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту.
Листом від 27.03.2019 року №213 виконавчий комітет Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області повідомив про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки згідно з графічними матеріалами, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки, ця земельна ділянка в даний час знаходиться в стадії формування, їй необхідно присвоїти кадастровий номер, зареєструвати в Державному земельному кадастрі, але на даний час Управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області цій земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, що унеможливлює державну реєстрацію цієї земельної ділянки для отримання їх в комунальну власність селищної ради, щоб потім за рішенням сесії селищної ради надати громадянам.
У зв`язку із отриманою відмовою 27.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області.
За результатами розгляду вказаного клопотання Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом від 27.06.2019 року за №К-2636/0-2114/0/20-19 повідомило, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» №4-2199/15-18-СГ від 06.06.2018 року земельні ділянки на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області передані Новопокровській селищній об`єднаній територіальній громаді у комунальну власність. До рішення Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» від 27.02.2018 року №26-ХVІІІ/VІІ долучено перелік земельних ділянок, які підлягають інвентаризації та проінвентаризовано, відповідно до якого був прийнятий вищевказаний наказ Головного управління. У зв`язку із чим, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не має можливості здійснювати розпорядження землями на території Новопокровської селищної об`єднаної територіальної громади. Для вирішення питання по суті запропоновано звернутись з даним питанням до відповідного органу місцевого самоврядування, на території якого знаходиться земельна ділянка.
Не погодившись з отриманими відмовами у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Новопокровської селищної ради та Новопокровської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
- визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, щодо не внесення на розгляд сесії клопотання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,000 га на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області;
- зобов`язано Новопокровську селищну раду Солонянського району Дніпропетровської області, розглянути на сесії клопотання ОСОБА_1 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,000 га на території Новопокровської селищної ради, Солоняського району, Дніпропетровської області;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Новопокровської селищної ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536,80 грн.
За результатами розгляду клопотання та доданих до нього документів Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області видано наказ від 27.02.2020 року №4-2683/15-20-СГ, яким ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку із тим, що запитувана земельна ділянка, яка зазначена на доданих графічних матеріалах, відноситься до земель комунальної форми власності, а, отже порушене питання знаходиться поза межами повноважень Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Вважаючи наказ про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України).
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. ст.22 ЗК України).
При цьому, пунктом «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно із положеннями п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно із положеннями частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі №545/808/17.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;
- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;
- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 року у справі №815/5987/14 та у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі №545/808/17.
Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зазначає, що дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акта.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність чи користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.
Зі спірного наказу вбачається, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність стало те, що, на думку відповідача, ця земельна ділянка відносяться до комунальної форми власності, отже, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не наділене повноваженнями щодо розпорядження цими землями у розумінні приписів ч.4 ст.122 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Водночас, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Пунктом 1 Положення про Державну служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. №15, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Пунктом 1 Положення №333 визначено, що головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Відповідно до п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016р. №308, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах Дніпропетровської області.
Отже, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - Держгеокадастру України, зокрема, наділене повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.
Натомість, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень, на якого Земельним Кодексом України покладені повноваження передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.
Крім того, із статистичної довідки форми №6-зем, яка також долучалася позивачем до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, також вбачається, що спірна земельна ділянка належить до державної форми власності.
При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Статтею 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено статус відомостей Державного земельного кадастру та частиною 1 цієї статті встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними.
Враховуючи викладене, станом на час прийняття оскаржуваного наказу за офіційними відомостями Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка належала до державної форми власності.
Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, приймаючи оскаржуваний наказ, безпідставно вказало про належність станом на той час спірної земельної ділянки до комунальної форми власності, у зв`язку з чим протиправно відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з мотивів відсутності повноважень розпоряджатися такими землями.
Порядок передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи земельних ділянок комунальної власності у державну власність врегульовано ст.117 Земельного кодексу України.
Так, ч.1 ст.117 ЗК України встановлено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
При цьому, ст.125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
З огляду на приписи ч.1 ст.117 ЗК України, з урахуванням норм ст.125 цього Кодексу, навіть видання наказу про передачу земельних ділянок з державної власності в комунальну та складання акта приймання-передачі таких земельних ділянок не є доказом переходу права власності на такі земельні ділянки до територіальної громади, оскільки право власності на земельну ділянку виникає саме з моменту державної реєстрації цього права.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого відповідачем наказу від 27.02.2020 року №4-2683/15-20-СГ та наявність підстав для його скасування, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення іншої частини позовних вимог щодо зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розроблення землевпорядної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка вже передана з державної власності у комунальну власність Новопокровської селищної об`єднаної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області, у зв`язку з чим право розпоряджатися земельною ділянкою на сьогоднішній день не входить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Таким чином, суд дійшов висновку, що на сьогоднішній день у відповідача відсутні правові підстави вчиняти відповідні дії щодо спірної земельної ділянки.
У зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19.12.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо протиправності наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1681,60грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 16.10.2020 року №КП-445/1.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачена сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 840,80 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-2683/15-20-СГ від 27.02.2020 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець