Справа № 826/6941/18
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

за наслідками розгляду заяви про відвід судді

08 лютого 2021 року м. Київ № 826/6941/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши у письмовому провадженні заяву про відвід головуючого судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в особі Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Генеральної прокуратури України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівської Н.А. перебуває справа № 640/6941/18 за позовом ОСОБА_1 (далі - заявник) до Пенсійного фонду України в особі Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Генеральної прокуратури України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії.

Заявником подано до суду заяву про відвід судді Добрівської Н.А. від розгляду даної адміністративної справи, посилаючись на обставини, які, на його думку, викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду даної справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2021 визнано необґрунтованою заяву про відвід головуючого судді Добрівської Н.А. та передано її для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2021 заяву про відвід судді передано для вирішення судді Шулежку В.П.

На підставі положень частини восьмої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин першої та другої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Положеннями статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені вимоги до заяви про відвід (самовідвід), відповідно до яких відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

З аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що незгода сторони з процесуальними діями та рішеннями судді не можуть бути підставою для відводу. Крім того, учасники справи мають право оскаржити прийняті судом рішення у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартенко проти України», «Олександр Волков проти України»).

Проаналізувавши аргументи, якими позивач обґрунтовує заявлений відвід, суд приходить до висновку, що такі не доводять наявності обставин, які могли б за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями викликати сумнів в об`єктивності або неупередженості судді при розгляді цієї справи як підстави для відводу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд зазначає, що наведені у заяві про відвід судді обставини не можуть слугувати підставами для відведення судді як такі, що викликають сумнів у його неупередженості, оскільки за правилами частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому, якщо позивач вважає, що в ході розгляду справи №640/6941/18 були порушені норми матеріального чи процесуального права, він не позбавлений права викласти дані обставини у апеляційній чи касаційній скаргах на рішення суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви представника ОСОБА_1 про відвід судді Добрівської Н.А. та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись положеннями ст.ст. 40, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Добрівської Н.А. від розгляду адміністративної справи № 826/6941/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя В.П. Шулежко