Справа № 280/1777/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 280/1777/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2020 р. (суддя Новікова І.В., повне судове рішення складено 01.10.2020 р.) в справі № 280/1777/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2020 р. № про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в розмірі 250 000 грн., № про застосування штрафних санкцій в розмірі 510 грн. Підставою позову є порушення процедури проведення фактичної перевірки.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2020 р. позов задоволено, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 04.03.2020 р. № та № .

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга містить виклад обставин справи та доводи, за якими відповідач заперечував проти позову. Апелянтом не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції та не зазначено, які саме висновки є помилковими, а також в чому полягає неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

При цьому судом відмовлено у задоволенні клопотань представників учасників справи про відкладення розгляду справи, оскільки зазначені у клопотаннях причини неможливості явки в судове засідання представників сторін визнані неповажними.

Так, представником позивача в обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи через участь адвоката Кравченка С.І. в судовому засіданні господарського суду Запорізької області в справі № 908/189/20 не надано доказів представлення інтересів будь-якої з сторін в справі № 908/189/20, а відповідачем не обґрунтована неможливість явки представника до судового засідання 08.02.2021 р.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.01.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області видано наказ №236 «Про проведення фактичної перевірки», яким наказано з 28.01.2020 протягом 10 діб провести фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.07.2019 по день закінчення фактичної перевірки.

27.01.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області видано направлення на проведення фактичної перевірки №127 та №128.

За результатами проведеної фактичної перевірки з питань дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює виробництво, придбання, зберігання та реалізацію пального; порядку приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів; установлених правил торгівлі підакцизними товарами, а також інших питань, що регулюють обіг підакцизних товарів в Україні, контролюючим органом складено акт від 07.02.2020 №0051/08/01/32/ НОМЕР_1 .

Відповідно до висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем на АЗС за адресою: АДРЕСА_1 , вимог:

ч. 16 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: зберігання пального в період з 01.07.2019 до 18.09.2019 (включно) без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» - до суб`єктів господарювання не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії;

ч. 20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме здійснення реалізації пального в період відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним в період з 01.07.2019 до 18.09.2019 (включно);

п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме не надано посадовим особам контролюючого органу в повному обсязі всіх документів, пов`язаних з проведенням перевірки.

На підставі висновків акту перевірки 04.03.2020 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 250000,00 грн.; №, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 510,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що співробітниками контролюючого органу дотримано вимог Податкового кодексу України в частині пред`явлення уповноваженій особі платника податків документів, які надають право на проведення перевірки, проте, в направленні на проведення перевірки міститься запис уповноваженої особи позивача про те, що він не допускає до перевірки представників ГУ ДПС у Запорізькій області, зі змістом наказу №236 не згоден, для перевірки підстав не вбачає. Також, зазначено про те, що позивач планує оскаржувати наказ про призначення фактичної перевірки.

Судом першої інстанції із посиланням на показання свідків (інспектора, який проводив перевірку ( ОСОБА_2 )), представника позивача, присутнього під час заходу фактичної перевірки, ( ОСОБА_3 ) вказано про встановлення, що платник податків відмовився від проведення фактичної перевірки та жодних документів необхідних для проведення фактичної перевірки, не надав.

Суд першої інстанції вважав, що відмова платника податків у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки та/або створення перешкод у її проведенні, зокрема і шляхом ухилення від надання документів, необхідних для проведення перевірки, не тягне за собою зміну заходу податкового контролю з фактичної перевірки на невиїзну. Податковий кодекс України не передбачає випадків, коли за результатами призначення фактичної перевірки за ініціативою контролюючого органу перевірка переходить у формат фактично невиїзної перевірки та проводиться у приміщенні контролюючого органу без участі платника податків.

Зважаючи на те, що висновки акту перевірки не відповідають принципам обґрунтованості, оскільки контролюючий орган під час проведення перевірки не здобув необхідної інформації для повної та всебічної податкової перевірки, а також порушив порядок проведення податкової перевірки, врахувавши правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.02.2020 по справі №826/17123/18, суд першої інстанції вважав, що контролюючим органом порушено порядок проведення податкової перевірки, а саме фактично відповідачем не проводилась фактична перевірка, а акт перевірки є недопустимим доказом, оскільки складений з порушення порядку, встановленого Податковим кодексом України, відповідно, дійшов висновку, що висновки акту перевірки від 07.02.2020 не можуть бути покладені в основу жодних рішень контролюючого органу, в тому числі і в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Приведені обставини стали підставою для задоволення позову.

Суд визнає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), зокрема, здійснює діяльність з роздрібної торгівлі пальним.

27.01.2020 р. ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято наказ № 236, яким на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України наказано з 28.01.2020 р. протягом 10 діб провести фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.07.2019 р. по день закінчення фактичної перевірки з питання здійснення контролю за додержанням вимог законодавства, які є обов`язковими для виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами, вимог законодавства, яке регулює виробництво, придбання, зберігання та реалізацію пального, порядку приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, наявності супровідних документів (прибуткових, видаткових та акцизних накладних), виявлення порушень установлених правил торгівлі підакцизними товарами, а також інших питань, що регулюють виробництво, зберігання та обіг підакцизних товарів в Україні (а.с. 90).

На підставі цього наказу ГУ ДПС видано направлення на проведення фактичної перевірки №№ 127, 128 від 27.01.2020 р. посадовим особам ГУ ДПС (а.с. 89).

28.01.2020 р. посадові особи контролюючого органу прибули за адресою проведення перевірки, проте не були допущені до проведення фактичної перевірки. У направленнях на проведення фактичної перевірки представником позивача Гаденком О.Л. зроблено запис про недопущення до проведення перевірки, незгоду зі змістом наказу № 236, відсутність підстав для перевірки та намір оскарження наказу № 236.

28.01.2020 р. представник позивача Гаденко О.Л. відмовився від підписання запрошення до ГУ ДПС для підписання матеріалів перевірки, надання пояснень (а.с. 90зв.).

07.02.2020 р. ГУ ДПС складено акт № 0051/08/01/32/ НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки з питань дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює виробництво, придбання, зберігання та реалізацію пального; порядку приймання, транспортування, зберігання, підпуску та обліку нафти і нафтопродуктів; установлених правил торгівлі підакцизними товарами, а також інших питань, що регулюють обіг підакцизних товарів, а також інших питань, що регулюють обіг підакцизних товарів в Україні (а.с. 84-86).

Відповідно до висновків акту контролюючим органом встановлено наступні порушення позивачем на АЗС за адресою: АДРЕСА_1 :

1) ч. 16 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: зберігання пального в період з 01.07.2019 до 18.09.2019 (включно) без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» - до суб`єктів господарювання не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії;

2) ч. 20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме здійснення реалізації пального в період відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним в період з 01.07.2019 до 18.09.2019 (включно);

3) п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме не надано посадовим особам контролюючого органу в повному обсязі всіх документів, пов`язаних з проведенням перевірки.

07.02.2020 р. ГУ ДПС направлено на адресу позивача примірник акту перевірки від 07.02.2020 р. № 0051/08/01/32/ НОМЕР_1 (а.с. 91).

19.02.2020 р. позивачем подано заперечення на акт фактичної перевірки, які залишені без змін (а.с. 95-96, 97зв.- 99).

На підставі акту перевірки № 0051/08/01/32/ НОМЕР_1 ГУ ДПС 04.03.2020 р. прийняті податкові повідомлення-рішення: № про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в розмірі 250 000 грн., № про застосування штрафних санкцій в розмірі 510 грн. (а.с. 92-93).

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання дотримання контролюючим органом процедури проведення фактичної перевірки, за наслідками якої прийняті оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 цього кодексу фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки встановлено статтею 80 Податкового кодексу України, пунктом 80.1 якої визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з пунктом 80.2 статті 80 цього кодексу фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5).

Питання допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки врегулювано статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 Податкового кодексу).

За приписами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Відповідно до пункту 81.2 статті 81 цього кодексу у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Судом встановлено, що представником позивача відмовлено від проведення фактичної перевірки, інспектори контролюючого органу не допущено до проведено фактичної перевірки.

В порушення вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України контролюючим органом акт, що засвідчує факт відмови від фактичної перевірки, із зазначенням заявлених причин відмови, не складено, тобто факт відмови платника податків від проведення фактичної перевірки не зафіксовано.

Такий акт складено представником позивача ОСОБА_3 28.01.2020 р. (а.с. 25), в якому зазначено про не допуск контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, та засвідчено, що будь-яка перевірка або контрольна закупка не проводилась.

Разом з тим, контролюючим органом в приміщенні ГУ ДПС складено акт фактичної перевірки позивача, яким встановлено порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відтак, є правильним встановлення судом першої інстанції, що контролюючим органом, не зважаючи на відмову платника податків у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органа до проведення фактичної перевірки, фактично продовжено проведення такої перевірки не за місцем знаходженням платника податків.

Відповідно, є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відмова платника податків у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки та/або створення перешкод у її проведенні, зокрема і шляхом ухилення від надання документів, необхідних для проведення перевірки, не тягне за собою зміну заходу податкового контролю з фактичної перевірки на невиїзну, оскільки Податковий кодекс України не встановлює випадків, коли за результатами призначення фактичної перевірки за ініціативою контролюючого органу перевірка переходить у формат фактично невиїзної перевірки та проводиться у приміщенні контролюючого органу без участі платника податків.

Відмова платника податків від проведення фактичної перевірки тягне інші, встановлені податковим законодавством, наслідки.

Зокрема, Податковий кодекс України встановлює заходи відповідальності для платника податків, які застосовуються контролюючим органом у разі ухилення платника податків без достатніх підстав від процедури податкового контролю.

Серед таких наслідків податкове законодавство визначає, зокрема, арешт майна платника податків (підпункт 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України); притягнення до іншого виду відповідальності.

У зв`язку з цим суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі якщо контролюючий орган вважав, що платник податків без наявності правових підстав ухиляється від заходів податкового контролю, то відповідно зобов`язаний був вжити заходів, спрямованих на усунення таких дій, зокрема і шляхом застосування арешту майна платника податків, тощо.

Конституція Україна в частині другій статті 19 проголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначені приписи Конституції України контролюючий орган як орган державної влади, не зважаючи на правову поведінку платника податків під час проведення перевірки, повинен чітко дотримуватись принципу законності та діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.

Податкова перевірка повинна базуватися на принципах законності, достовірності даних, всебічного та об`єктивного розгляду зібраної інформації.

Верховним Судом в постанові від 22.09.2020 р. в справі № 520/8836/18 висловлена правова позиція, відповідно до якої оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

В цьому випадку висновки акту перевірки не відповідають принципам обґрунтованості, оскільки контролюючим органом фактична перевірка за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника, як це передбачено підпунктом 75.1.3 пункту 75 статті 75 Податкового кодексу України, не проводилась, контролюючим органом не отримано саме під час такої перевірки необхідної інформації для повної та всебічної податкової перевірки, тому є правильним висновок суду першої інстанції, що акт перевірки є недопустимим доказом та висновки акту перевірки від 07.02.2020 р. №0051/08/01/32/ НОМЕР_1 не можуть бути покладені в основу жодних рішень контролюючого органу, в тому числі і в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд першої інстанцій при прийнятті рішення правильно виходив з того, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо порядку проведення фактичної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно, податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апелянта, які дублюють зміст акту податкової перевірки та відзиву на позовну заяву, спростовані приведеними вище висновками суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2020 р. в справі № 280/1777/20 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2020 р. в справі № 280/1777/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 08.02.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.02.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко