Справа № 120/1933/20-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1933/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришина Р.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

28 січня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Франовської К.С. Білої Л.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Карнауха А.П.,

представника відповідача: Довбенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року (повний текст рішення складено 21.09.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідача), про визнання протиправними наказів №343 від 27.02.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Гайсинського ВП ГУ НП у Вінницькій області", №64 о/с від 10.04.2020 в частині звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" та зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області, стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 11.09.2020 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що згідно отриманих письмових пояснень, усних тверджень самого позивача, який не надав чітких пояснень щодо місця його перебування з 11:00 год. 2 січня 2020 року та алгоритму дій у цей проміжок часу, пов`язаних з виконанням своїх професійних обов`язків, в сукупності із власними письмовими поясненнями від 03.01.2020, суд приходить до висновку, про відсутність поважної причини перебування позивача більше трьох годин протягом робочого дня поза межами відділення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що з 02.01.2020 по 09.04.2020 знаходився на лікуванні, що позбавило його можливості скористатись правами передбаченими до п. 2 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, зокрема пп. 7, 8, 10 та п. 6 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Зазначає, що наказом про проведення службового розслідування відносно позивача та матеріалами службового розслідування позивача не ознайомлено, висновку службового розслідування також не надано, тим самим порушено його права, визначені у п. 2 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 .

Вважає, що оскаржуваний наказ №343 від 27.02.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Гайсинського ВП ГУ НП у Вінницькій області" не відображає встановлення причин та умов вчинення проступку, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку та розміру заподіяної шкоди, а у своїй констатуючій частині містить суперечливу інформацію щодо підстав проведення службового розслідування.

Також зазначає що прогул не був підставою розслідування, і тому висновки, які зроблені не у зв`язку із метою та підставою розслідування протирічать меті розслідування. Вважає, що суд першої інстанції невірно тлумачить та цитує пояснення свідків, а вчинення прогулу у стані алкогольного сп`яніння є недоведеним і необґрунтованим, як і обрання крайнього виду дисциплінарного стягнення.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що майор поліції ОСОБА_1 службу в органах внутрішніх справ проходив з серпня 1998 року по листопад 2015 року, службу в Національній поліції України проходив з листопада 2015 року. З грудня 2016 року перебував на посаді старшого інспектора - криміналіста слідчого відділення Гайсинського відділу поліції Головного управління поліції у Вінницькій області.

Наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 10.04.2020 за №64 о/с (витяг) позивач звільнений зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) частина 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», підстава: наказ ГУНП у Вінницькій області від 27.02.2020 №343.

Відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області від 27.02.2020 №343, до Позивача за порушення службової дисципліни, вимог пункту 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", ч. 1, п. 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 1 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки, п. 7 розділу ІУ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, відсутність без поважних причин на роботі на протязі більше трьох годин (прогул), керуючись ст.ст. 11, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення стали матеріали службового розслідування, яке призначено наказом ГУНП у Вінницькій області від 03.01.2020 №5, за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_1 , унаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження.

За наслідками службового розслідування складено Висновок від 25.02.2020, який затверджено начальником ГУНП у Вінницькій області 27.02.2020.

У Висновку комісія дійшла до того, що в ході проведення службового розслідування установлено порушення службової дисципліни у діях старшого інспектора - криміналіста слідчого відділення Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_1 . За порушення службової дисциплін вимог пункту 1 частини 1 статті Закону України «Про Національну поліцію», частини 1, пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацу 1 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, відсутності без поважних причин на роботі на протязі більше трьох годин (прогулі), керуючись статтями 11, 13, 19 Дисциплінарного Статуту, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Позивач своє звільнення вважає протиправним з огляду на те, що порушено порядок проведення службового розслідування відносно нього, чим позбавило його можливості, під час службового розслідування, скористатися правами передбаченими п. 2 розділу IV Порядку та правами, передбаченими підп. 7, 8, 10 п. 6 ст. 1 та ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Окремо звернуто увагу, що 02.01.2020 о 20:00 год. ОСОБА_1 був госпіталізований у стаціонар травматологічного відділення Гайсинської ЦРЛ з діагнозом: забійна рана тім`яної ділянки голови, підшкірна гематома лобної ділянки голови. Забій шийного відділу хребта, що підтверджується довідкою №28, яка міститься у матеріалах службового розслідування. Тому щодо своїх пояснень від 03.01.2020, то вони написані не власноруч, а з його слів. Причому в тексті пояснень відсутні будь-які посилання на службове розслідування, що спростовує твердження відповідача, що позивач знав про службове розслідування відносно нього.

Установлюючи питання щодо прогулу та оцінюючи доводи сторони позивача на предмет вимушеного прогулу суд першої інстанції, зі слів позивача, установив алгоритм його дій 2 січня 2020 року.

Зокрема, позивач стверджує, що о 8:20 год. прибув до Гайсинського відділу поліції. О 8:30 год. відбулася нарада під керівництвом начальника відділу ОСОБА_2 , потім відбулася нарада слідчого відділення під керівництвом ОСОБА_3 у його кабінеті. На даній нараді ОСОБА_3 дав усне доручення ОСОБА_1 роздрукувати фото-таблиці до протоколів огляду місця подій. О 09:39 год., загрузивши принтер у машину, позивач виїхав з відділу для ремонтування принтеру і закупівлі канцелярських товарів. Перебуваючи о 09:40 год. у магазині, де ОСОБА_1 купував цигарки, зателефонував ОСОБА_3 та поцікавився де знаходиться позивач, повідомивши про намір поїздки із ним до міста Вінниця. Орієнтовно через дві хвилини ОСОБА_1 повернувся на територію відділу поліції, де протягом 15 хв. розмовляв з ОСОБА_3 у місці, де камери відеоспостереження не мають доступу. Близько 11:00 год. позивач виїхав з відділу поліції для купівлі канцелярських товарів та ремонту принтера. В подальшому, близько 13:00 год. позивач, спілкуючись з ОСОБА_3 по телефону, просив від`їхати додому раніше для підготовки до несення служби в смт. Оратові. Останній на прохання позивача не заперечував. О 13:10 год. ОСОБА_1 поїхав додому пообідати та о 14:30 год. повернувся на територію відділу поліції для вирішення питання щодо несення служби в конвої. Позивач до кабінету не заходив. В подальшому з`ясував, у кого не зазначав, що для несення служби в конвої знайшли іншу людину, а він буде нести службу 03.01.2020 в Оратівському ВП. Десь до 16:00 год. перебував на території відділу поліції та спілкувався з колегами, проте з ким саме не пам`ятає та у місці, де камери відеоспостереження не мають доступу. В проміжку часу з 16:00 год. до 18:00 год. позивач здійснював покупки для підготовки до відрядження в смт. Оратів після чого повернувся додому.

Дані пояснення позивачем надавалися в засіданні 01.09.2020 та відтворені на диску звукозапису судового засідання в проміжок часу з 13 год.52 хв. по 14 год. 04 хв. Пояснення аналогічного змісту надавалися позивачем у судовому засіданні 11.09.2020 та відображені на диску звукозапису в проміжок часу з 13 год. 02 хв. по 13 год. 08 хв.

При перевірці поважності причин не перебування позивача на роботі суд взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_3 , який на противагу твердженням позивача, повідомив, що надав вказівку ОСОБА_1 роздрукувати фото-таблиці до протоколів огляду місця подій, які були проведені слідчими в святкові дні, а також зробити звіт виконаної роботи за 2019 рік, який йому необхідно було відправити на ГУНП у Вінницькій області. Згідно із поясненнями ОСОБА_3 , останній був впевнений, що ОСОБА_1 задіяний до несення служби в конвої 02.01.2020.

Разом з тим в поясненнях ОСОБА_4 зазначається, що під час його обходу службових кабінетів о 14:32 год. ОСОБА_1 був відсутній. Під час телефонної розмови ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , останній повідомив, що перебуває у конвої. Втім як стверджує ОСОБА_4 вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки зі слів слідчого ОСОБА_5 позивач до несення служби з конвоювання не задіювався.

Згідно із пояснень ОСОБА_6 , позивач 02.01.2020 відмовився від несення служби з конвоювання, повідомивши, що заступає у конвой 03.01.2020.

На ряду із цим, в письмових поясненнях позивача від 03.01.2020 зазначено, що приблизно об 11:00 на власному транспорті поїхав в магазин, щоб придбати канцелярські товари. До нього зателефонували по питанню добового відрядження 03.01.2020. Тому вирішив до відділення поліції не повертатись, а відпочити дома. Про таке рішення нікого не повідомляв.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 р. №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580).

Згідно ст. 3 вказаного Закону №580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1 та пунктом 2 частини першої статті 18 Закону №580 поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, а також професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» №2337-VIII від 15.03.2018 р. (далі - Статут).

Цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Згідно з частиною першою статті 1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до частини першої статті 11 Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджених Міністерством внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 Розділу IV Порядку, поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника.

Відповідно до ст. 18 Статуту, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості дати письмові пояснення з приводу обставин учинення дисциплінарного проступку та надати докази правомірності своїх дій.

Поліцейський має право відмовитися надавати пояснення. Факт відмови від надання пояснень фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії та особами, присутніми під час відмови.

За відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Виклик про надання пояснень повинен бути надісланий з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття до дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який не може з поважних причин прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням документів, що це підтверджують.

Якщо поліцейський, який був у визначеному цією статтею порядку викликаний для надання пояснень, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Таким чином, вище наведені норми окреслюють права поліцейського під час проведення службового розслідування.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що крім прав, у поліцейського є обов`язок, який в силу приписів Закону та Статуту, зобов`язує поліцейського, зокрема: знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Порядок призначення службового розслідування урегульовано розділом ІІ Порядку, відповідно до якого службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Забезпечення поліцейському права на захист регулюється положеннями статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Відповідно до вимог даної статті, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Таким чином право на захист поліцейського під час проведення службового розслідування заключається в надані йому можливості надати відповідні пояснення та докази щодо вчиненого проступку. Даною нормою не передбачено ознайомлення поліцейського з наказом про початок проведення відносно нього службового розслідування.

Крім того, позивач, будучи поліцейським, зобов`язаний знати в силу своїх професійних обов`язків, що за фактом ДТП за участі поліцейського, унаслідок якої отримав тілесні ушкодження, як наслідок госпіталізований, призначається службове розслідування.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до витягу з ЄРДР за повідомленням, що може свідчити про вчинення кримінального правопорушення за фактом ДТП, зареєстровано кримінальне провадження (матеріали досудового розслідування) 03.01.2020.

На думку суду апеляційної інстанції відповідачем під час проведення службового розслідування не порушено право на захист позивача, оскільки йому надана можливість надати пояснення щодо обставин події.

Відповідно до цих пояснень від 03.01.2020 ОСОБА_1 , з вимогами статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (забезпечення поліцейському права на захист) ознайомлений, власноручно підписав, тому суд першої інстанції правомірно вважав необґрунтованими доводи позивача про порушення його права на захист в ході службового розслідування.

При цьому, матеріали службового розслідування не містять клопотань/заяв позивача щодо відкладення надання пояснень, щодо неможливості їх надати з причин тимчасової непрацездатності, щодо наявності інших доказів, щодо ознайомлення з матеріалами службового розслідування, підставою його призначення та результатів. Не надано таких доказів звернення і в ході судового розгляду справи.

Більш того, позивач 10.04.2020 відмовився від ознайомлення з наказом ГУНП у Вінницькій області від 10.04.2020 №64 щодо його звільнення зі служби в поліції, в якому чітко вказано "у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення". Зазначене підтверджується Актом про відмову від ознайомлення з наказом ГУ НП у Вінницькій області від 10.04.2020, складений трьома посадовими особами, та вручений під особистий підпис позивача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо законності звільнення позивача із займаної посади, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до матеріалів справи, наказом ГУНП у Вінницькій області від 03.01.2020 №5, за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю старшого інспектора-криміналіста слідчого відділення Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_1 , унаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження, призначено службове розслідування.

За наслідками службового розслідування складено Висновок від 25.02.2020, який затверджено начальником ГУНП у Вінницькій області 27.02.2020.

Відповідно до висновку, 02.01.2020 о 18:25 до чергової частини УОАЗОР ГУНП у Вінницькій області з Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області надійшла інформація про дорожньо-транспортну пригоду за участю позивача, унаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження. За результатами проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у Гайсинській ЦРЛ за допомогою алкотестера «Драгер» установлено, що майор поліції ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння - 2,2 проміле.

У ході проведення службового розслідування установлено, що 02.01.2020 позивач прибув на нараду при начальникові відділу поліції, яка розпочалась о 08:30. Після указаної наради, заступник начальника Гайсинського ВП - начальник СВ ОСОБА_3 провів нараду з поліцейськими слідчого відділення.

Згідно Книги нарядів Гайсинського ВП позивач у добовий наряд не заступав, табельну вогнепальну зброю та спецзасоби не отримував, а також відповідно до стройової записки особового складу Гайсинського ВП на вихідному, лікарняному, у відпустці чи у відрядженні не перебував.

Після наради позивач деякий час знаходився у Гайсинському ВП та о 09.24 год ОСОБА_1 вийшов з адміністративного приміщення відділення поліції. О 09:39 позивач виїхав на власному автомобілі з території підрозділу, та в подальшому упродовж робочого дня до ОСОБА_7 не повертався, керівників не повідомляв.

Установлено, що згідно наказу ГУНП у Вінницькій області від 02.01.2020 №4 позивач у числі інших поліцейських з 09:00 03.01.2020 до 09:00 04.01.2020 мав бути відряджений до с. Новоживотів Оратівського району для забезпечення охорони публічної безпеки і порядку. Однак, 02.01.2020 керівництвом Гайсинського ВП нікому із відряджених працівників вихідний не надавався.

У ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 свою відсутність на роботі пояснив тим, що 03.01.2020 вранці мав виїжджати на добу у відрядження, тому перед виїздом вирішив відпочити. Про таке рішення нікого не повідомляв.

Відсутність позивача 02.01.2020 на роботі без поважних причин підтверджується записами відеокамер спостереження Гайсинського ВП, поясненнями заступника начальника СВ Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 та поясненнями майора поліції ОСОБА_1 .

Як видно з висновку службового розслідування, наказу від 27.02.2020 №343, правовим обґрунтуванням скоєного ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який проявляється у відсутності без поважних причин на роботі 02.01.2020, такий є свідченням порушення службової дисципліни: п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону №580, які передбачають обов`язок неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; ч. 1, п. 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, що передбачає дотримання службової дисципліни, а саме дотримання поліцейським Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України та нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, постійне та безумовне виконання поліцейським обов`язків, які визначені Законом України "Про Національну поліцію", цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами, а також наказами керівників; абз. 1 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки за змістом яких під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Наказом ГУНП від 27.02.2020 № 343 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, саме за відсутність на службі без поважних причин (прогул).

При цьому, ні Законом №580, ні Дисциплінарним статутом ані іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання відповідальності поліцейського за прогул, як не надано визначення такого поняття.

Однак, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства та узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу унормовано статтею 40 Кодексу законів про працю України. На недотримання вказаної норми, як на підставу застосування до позивача обраного виду дисциплінарного стягнення, посилається відповідач в оскаржуваному наказі.

Водночас, передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Таким чином, ключовим в даному випадку є не безумовна відсутність працівника на роботі, а тільки та, що була допущена за відсутності поважних причин.

Разом з тим, необхідно враховувати правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17, відповідно до якої поважними причинами визнаються такі, що виключають вину працівника. При цьому, вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Обов`язковість встановлення вини поліцейського для застосування до такого дисциплінарного стягнення передбачається також нормами ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту.

Згідно із позицією Верховного Суду, висловленої в постанові від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 зазначено, що відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 06,11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у даному випадку прогулом без поважної причини визнається: перебування працівника без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня поза межами організації чи структурного підрозділу де він відповідно до трудових обов`язків має виконувати доручену йому роботу.

З огляду на вищенаведені письмові пояснення отримані судом першої інстанції, усні твердження самого позивача, який не надав чітких пояснень щодо місця його перебування з 11:00 год. та алгоритму дій у цей проміжок часу, пов`язаних з виконанням своїх професійних обов`язків, в сукупності із власними письмовими поясненнями від 03.01.2020, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності поважної причини перебування позивача більше трьох годин протягом робочого дня поза межами відділення.

Доводи апеляційної скарги, що матеріали службового розслідування не можуть бути належними та достовірними доказами, як не можуть бути належними та допустимими докази відеозаписи Гайсинського ВП з причин того, що службове розслідування призначене за фактом ДТП, натомість позивача звільнено з інших причин, колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки відповідно до вимог ч. 7 ст. 14 Статуту, у разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування.

Також, аргументи позивача відносно наказу від 27.02.2020, який не містить чітких посилань щодо причини звільнення позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки наказом ГУНП у Вінницькій області від 27.02.2020 № 343 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції саме за відсутність на службі без поважних причин (прогул).

На доводи апеляційної скарги, що вказаний наказ не відображає встановлення причин та умов вчинення проступку, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку та розміру заподіяної шкоди, без урахування службової характеристики та за відсутності діючих стягнень, та що звільнення із служби в поліції, як вид стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу, колегія суддів зазначає наступне.

Імперативних обмежень щодо встановлення того чи іншого виду дисциплінарної відповідальності законодавцем не встановлено, тому визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до дискреційних повноважень органу, який вільний у виборі останнього.

Крім того, як установлено судом першої інстанції в ході пояснень представника відповідача, то стягнення застосовано за прогул, тому альтернативного застосування виду стягнення, крім звільнення, чинним законодавством не передбачено.

В контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Зазначена правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 05.05.2019 у справі №825/1902/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 07.03.2019 у справі № 819/736/18.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що проведення службового розслідування було здійснено у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, в його ході виявлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який в ході судового розгляду заявником не спростований, а отже у сукупності вказані обставини свідчать про правомірність наказу ГУНП у Вінницькій області від 27.02.2020 № 343, яким притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. У зв`язку з цим інші похідні вимоги позивача не підлягали задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права судом першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 лютого 2021 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Франовська К.С. Біла Л.М.