Справа № 520/17855/2020
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 р. №520/17855/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.05.2020 року №4706-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 7468,02 грн. за платежем «орендна плата з фізичних осіб 18010900», №47034-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 16633,45 грн. за платежем «орендна плата з фізичних осіб 18010900», №47035-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 42989,22 грн. за платежем «орендна плата з фізичних осіб 18010900» за податковий період 2020 рік, прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 23 вересня 2020 року №163802-55 на суму податкового боргу 67090,69 грн., прийняту Головним управлінням ДПС у Харківській області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога прийняті за відсутності правових підстав для цього, оскільки об`єктом плати за землю в спірних правовідносинах є земельні ділянки, надані позивачу в оренду з метою створення фермерського господарства, і тому фактичним користувачем останніх є саме фермерське господарство «Агротрек», яке реалізуючи права землекористувача, має обов`язок внесення плати за землю. Серед іншого позивач, зазначив, що Фермерським господарством "Агротрек" за період з 2016 по 2020 орендна плата за вказані земельні ділянки до бюджету сплачена в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.12.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач надав до суду відзив згідно змісту якого у задоволенні вимог просив суд відмовити. Також вказав, що факт використання земельних ділянок через створене позивачем ФГ «Агротрек» не змінює його статусу як орендаря земельних ділянок та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати орендну плату за земельні ділянки.

11.01.2021 позивач надав відповідь на відзив та зазначив, що земельні ділянки, на які позивачу нараховано орендну плату, ФГ «Агротрек» включило до звітності та сплатило усі належні платежі та збори, які прийняті контролюючим органом без зауважень. Вважає, що не є платником орендної плати за землю.

26.01.2021 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що рішення Верховного Суду у справі №922/989/18, прийняті в порядку господарського судочинства з формуванням позицій щодо застосування норм Законів України "Про оренду землі" та "Про фермерське господарство" не підлягають врахуванню по цій справі, оскільки не регулюють спірні правовідносини. Також вказує на те, що дії з направлення та вручення оскаржуваних рішень відповідають закону.

26.01.2021 позивачем подано заперечення у яких він не погоджується із дотриманням контролюючим органом процедури направлення оскаржуваних рішень та додатково обґрунтовує правову позицію викладену у позовній заяві.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 замінено відповідача в порядку процесуального правонаступництва.

Відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п.10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

12 червня 2015 року між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держземагенства у Харківській області (орендодавцем) були укладені :

- договір оренди №б/н від 12.06.2015 земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0525, площею 16,2847 га (землі сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля));

- договір оренди № б/н від 12.06.2015 земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0040, площею 9,0655 га (землі сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля));

- договір оренди №б/н від 12.06.2015 земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0341, площею 1,7345 га (землі сільськогосподарського призначення несільськогосподарські угіддя (землі під господарськими будівлями і дворами).

З метою використання зазначених земельних ділянок за цільовим призначенням, 16.05.2016 позивачем реорганізовано ПП "Агротек" та зареєстровано Фермерське господарство "Агротек" (, місцезнаходження: 64819, Харківська область, Близьнюківський район, с. Надеждине, вул. Центральна, 41-Б), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.38-46).

ФГ «Агротрек» задекларувало податкові зобов`язання з орендної плати та сплатило їх за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2016-2020 роки, в тому числі по договорам для ведення фермерського господарства на земельні ділянки площею 16,2847 га, 9,0655 га, 1,7345 га.

07.05.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення, якими визначено суми податкового зобов`язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2020 рік №47036-5505-2027 на суму 7468,02 грн., №47034-5505-2027 на суму 16633,45 грн., №47035-5505-2027 на суму 42989,22грн.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 30.10.2020 (а.с.18, 19).

23.09.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкову вимогу про стягнення з позивача 67090,69 грн. орендної плати за землю.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

За змістом пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 даного Кодексу землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Положеннями ст. 54 ПК України визначено обов`язок нарахування суми податку фізичній особі контролюючим органом шляхом направлення податкового повідомлення - рішення, яке підлягає сплаті протягом 60 днів з дня вручення.

За приписами ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Положеннями п. 288.1 ст. 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Пунктами 288.2 та 288.3 ст. 288 ПК визначено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення її плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Пунктом 288.5 ст. 288 ПК передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.1); не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2); може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у пп. 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах (пп. 288.5.3).

Згідно з п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

У відповідності до п. 287.2 ст. 287 ПК України облік фізичних осіб-платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня. Згідно з п. 286.5 ст. 286 даного Кодексу нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Положеннями п. 286.1 ст. 286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень".

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналіз вищевказаних вимог дає підстави для висновку, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме, з дня реєстрації договору оренди земельної ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

В силу вимог ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство" після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Як вже встановлено судом, на підставі Договорів №б/н від 12.06.2015, укладених з Головним управлінням Держземагентства у Харківській області, ОСОБА_1 отримав в оренду на 49 років земельні ділянки: площею 16,2847 га (кадастровий номер :02:000:0525; площею 9,0655 га (кадастровий номер :02:000:0040); площею 1,7345 га (кадастровий номер :02:000:0341) для ведення фермерського господарства.

Позивач передав вищевказані земельні ділянки у фактичне користування ФГ "Агротрек".

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних рішень, позивач вказує на те, що орендовані земельні ділянки фактично використовує юридична особа - ФГ "Агротрек", яка за 2016-2020 вже внесла плату за вищевказані земельні ділянки.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право користування землею, так само як і суміжні права та обов`язки землекористувача, виникають з моменту реєстрації права оренди або право власності на землю.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, судом встановлено, що згідно договорів оренди землі №б/н від 12.06.2015 на ОСОБА_1 зареєстровано право оренди вищевказаних земельних ділянок.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що орендарем земельних ділянок є фізична особа - ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що саме на нього покладено обов`язок сплати орендної плати, відповідно до укладених ним договорів оренди землі.

Факт використання земельних ділянок через створене позивачем ФГ «Агротрек» не змінює статусу позивача як орендаря земельних ділянок та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати орендну плату за земельні ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №808/3798/16 від 28.08.2018 та постанові Верховного Суду у справі №120/4362/18-а від 13.09.2019.

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо переходу права постійного користування земельною ділянкою до селянського (фермерського) господарства від його засновника, у постанові від 23.06.2020 року по справі №179/1043/16-ц вказала на те, що передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції. Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство, а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18 (№12-205гс18), на яку посилається позивач.

Великою Палатою Верховного Суду задля формування єдиної практики у питанні застосування приписів Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про фермерське господарство", щодо процедури оформлення переходу прав та обов`язків орендаря від фізичної особи до створеного нею фермерського господарства, розглядалася справа №927/79/19, за результатами перегляду якої 30.06.2020 було прийнято постанову.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила:

"Згідно із частиною першою статті 8-1 Закону України "Про оренду землі" право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу.

Разом з тим вищенаведеними нормами Закону України "Про фермерське господарство" запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду. З моменту створення цього фермерського господарства та його державної реєстрації до нього за нормами Закону України "Про фермерське господарство" переходять права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі.

Отже, в цьому випадку не відбувається відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки, що обмежено частиною першою статті 8-1 Закону України "Про оренду Землі", а здійснюється встановлений нормами Закону України "Про фермерське господарство" перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства. При цьому такий перехід відбувається в силу вищенаведених норм Закону України "Про фермерське господарство" та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод".

Аналізуючи зазначені висновки Верховного Суду, необхідно зазначити, що їх зміст стосується правил переходу прав та обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі до новоствореного фермерського господарства.

Тоді як, предметом дослідження у вказаній справі є правомірність рішень контролюючого органу, який повинен діяти виключно на підставі, у спосіб та порядку визначеному законом.

Разом з тим, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотеку, відсутні відомості про зареєстроване речове право на досліджені земельні ділянки щодо ФГ "Агротрек", на відміну від зареєстрованих відомостей про позивача щодо права користування земельними ділянками площею 16,2847 га (кадастровий номер :02:000:0525); площею 9,0655 га (кадастровий номер :02:000:0040); площею 1,7345 га (кадастровий номер :02:000:0341). Вказане не заперечується позивачем у заявах по суті справи.

Стосовно тверджень позивача, що ФГ "Агротрек" уже сплачені відповідні податкові зобов`язання за дані земельні ділянки, то суд їх оцінює критично з огляду на те, що ст. 43 ПК України передбачає можливість повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань за заявою платника.

За сукупністю викладених обставин, суд приходить до переконання, що податкове повідомлення-рішення податкові повідомлення-рішення від 07.05.2020 року №4706-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 7468,02 грн. за платежем «орендна плата з фізичних осіб 18010900», №47034-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 16633,45 грн. за платежем «орендна плата з фізичних осіб 18010900», №47035-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 42989,22 грн. за платежем «орендна плата з фізичних осіб 18010900» за податковий період 2020 рік, прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області правомірно, а відтак не підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 23 вересня 2020 року №163802-55 на суму податкового боргу 67090,69 грн., суд зазначає наступне.

15.07.2020 контролюючим органом було направлено податкові повідомлення-рішення від 07.05.2020 №47036-5505-2027 на суму 7468,02грн., №47034-5505-2027 на суму 16633,45 грн., №47035-5505-2027 на суму 42989,22 грн. відносно відповідача на адресу: АДРЕСА_1 .

Відправлення позивачу вручено не було у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується відміткою про неможливість вручення поштового відправлення та копією трекінгу за №923.

Податкові повідомлення-рішення від 07.05.2020 були повторно направлені відповідачем (за власною ініціативою) позивачу 29.10.2020 та отримані останнім 30.10.2020.

Вказане відправлення здійснено за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з пунктом 42.1. ст.42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Пунктом 42.2. ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 42.5. ст. 42 ПК України зазначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Пункт 45.1 ст. 45 ПК України встановлює, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Представник відповідача у запереченнях від 26.01.2021 зазначив, що 29.10.2020 ГУ ДПС було вдруге направлено податкові повідомлення-рішення за іншою податковою адресою.

Вказане суперечить приписам пункту 45.1 ст. 45 ПК України про наявність у фізичної особи - позивача декількох податкових адрес.

З урахуванням отримання поштової кореспонденції за адресою: АДРЕСА_2 та її визнання контролюючим органом як податкової, слід вважати днем вручення податкових повідомлень-рішень 30.10.2020.

Пунктом 287.5 ст. 287 ПК України передбачено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення - рішення.

Механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючим органом регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 р. № 610, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770 (далі - Порядок №610).

Згідно пунктів 2, 3 Розділу ІІ Порядку №610 податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму:

- узгодженого грошового зобов`язання;

- непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІV Порядку №610 податкова вимога надсилається (вручається) не раніше першого робочого дня після закінчення встановленого Кодексом граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

ГУ ДПС у Харківській області була сформована податкова вимога 23 вересня 2020 року за №163802-55 на суму податкового боргу 67090,69 грн.

Вказана податкова вимога була направлена відповідачем, згідно календарного штемпелю на поштовому конверті 05.11.2020 року, а отримана позивачем 07.12.2020.

Разом з тим, граничним строком сплати суми грошового зобов`язання за отриманими 30.10.2020 податковими повідомленнями-рішеннями є 30.12.2020.

Отже, податкова вимога від 23.09.2020 №163802-55 сформована та направлена позивачу передчасно. Прийнявши рішення про повторне направлення податкових повідомлень-рішень за належною податковою адресою позивача контролюючий орган, повинен був відкликати оскаржувану податкову вимогу, що відповідало б принципу правової визначеності та слугувало б виправленням помилок відповідача щодо визначення податкової адреси платника.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у зв`язку з відсутністю у позивача узгодженого податкового зобов`язання, відповідачем протиправно сформовано та направлено на адресу позивача оскаржувану податкову вимогу.

Тому позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 23.09.2020 №163802-55 на суму податкового боргу 67090,69 грн., прийняту Головним управлінням ДПС у Харківській області підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 23 вересня 2020 року №163802-55 на суму податкового боргу 67090,69 грн., прийняту Головним управлінням ДПС у Харківській області.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов