Справа № 620/1734/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1734/20
УХВАЛА

08 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Парінова А.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у справі за апеляційною скаргою Північної митниці Держмитслужби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, суддя Житняк Л.О.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північної митниці Держмитслужби, в якій просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Північної митниці Держмитслужби, прийняте у вигляді картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA102030/2020/00010;

- визнати протиправним та скасувати рішення Північної митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 08.01.2020 №UA102000/2020/000013/2.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано рішення Північної митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 08.01.2020 №UA102000/2020/000013/2; визнано протиправною та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Північної митниці Держмитслужби №UA102030/2020/00010; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» судові витрати за подання позову в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Північна митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин справи, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року апеляційну скаргу Північної митниці Держмитслужби залишено без задоволення; рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року залишено без змін.

До суду апеляційної інстанції від товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" надійшло клопотання про ухвалення додаткового судового рішення, у якому позивач просить стягнути на його користь здійснені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В свою чергу, Північною митницею Держмитслужби подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Перевіривши матеріали справи, доводи клопотань сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

У відповідності до ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Таким чином, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов`язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді та підтверджуватися належними доказами.

Так, позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі в суді апеляційної інстанції надано суду договір про надання правничої допомоги від 30.04.2020 №71, додаткову угоду №2 від 01.06.2020 до договору про надання правничої допомоги №71, додаткову угоду №3 від 01.09.2020 до договору про надання правничої допомоги №71, ордер від 07.12.2020, рахунок-фактуру від 03.09.2020 №71/7/2, акт надання послуг від 11.12.2020 №71/7/2, банківську виписку за період з 25.09.2020 по 25.09.2020, платіжне доручення №2551 від 25.09.2020 на суму 31500 грн.

Відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав того, що до витрат на професійну правничу допомогу представником позивача включені також витрати на участь у судовому засіданні по справі у розмірі 2000 грн., а відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 справа призначена до апеляційного розгляду в порядку письмового проваджений, отже, представник позивача безпідставно включив до Акту наданих послуг від 11.12.2020 № 71/7/2 таку послугу, як участь в судовому засіданні по справі, та відповідно вартість за дану послугу повинна бути виключена з загальної суми наданих послуг, а знижка повинна застосовуватися на залишок суми за фактично виконані роботи.

Так, згідно договору про надання правничої допомоги від 30.04.2020 №71 та додаткових угод до даного договору предметом договору є надання правничої допомоги по скасуванню 21 рішення про коригування митної вартості товарів та 21 картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, серед яких і оскаржувані в даній справі.

Згідно рахунку-фактури від 03.09.2020 №71/7/2 позивачу надано знижку 3500, 00 грн. по витратах на правничу допомогу у даній справі, а платіжним дорученням №2551 від 25.09.2020 підтверджується оплата позивачем послуг згідно договору від 30.04.2020 №71 у загальному розмірі 31500 грн.

Таким чином, неможливо встановити підтвердження витрат позивача на правничу допомогу саме в даній справі - №620/1734/20, оскільки не зрозуміло, щодо скількох справ з 21 здійснювався апеляційний розгляд, та чи дійсно позивачем було сплачено кошти адвокату за перегляд справи №620/1734/20 в апеляційному порядку.

Згідно рахунку фактури від 03.09.2020 №71/7/2 адвокатом надано наступні послуги:

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу (5 год. * 500 грн. = 2500 грн.);

- участь в судовому засіданні по справі ( 1 год. *2000 грн. = 2000 грн.);

- підготовка клопотання про повернення витрат на професійну правничу допомогу (1 год.*500 грн. = 500 грн.).

Загальна вартість наданих послуг становить - 5000 грн., знижка - 3500 грн. Всього до сплати - 1500 грн.

Поряд з цим, розподілу підлягають лише витрати пов`язані із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо.

Натомість, з матерів справи вбачається, що апеляційну скаргу північної митниці Держмитслужби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року призначено до розгляду в порядку письмового провадження ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020, а ухвалою від 24.11.2020, якою відкрито провадження у справі встановлено строк до 07 грудня 2020 року, протягом якого учасники справи можуть подати відзив на апеляційну скаргу разом з доказами його надсилання (надання) іншим учасникам справи.

Однак, відзив на апеляційну скаргу, у строки встановлені ухвалою суду до суду надано не було.

Розгляд апеляційної скарги по суті здійснено Шостим апеляційним адміністративним судом в порядку письмового провадження 10.12.2020.

При цьому, відзив на апеляційну скаргу, представником позивача направлено на адресу суду лише 23.12.2020, тобто після завершення апеляційного провадження.

Відтак, враховуючи, що послуги адвоката позивачу щодо підготовки відзиву на апеляційну скаргу надано по завершенню такого апеляційного провадження, а судове засідання у справі не проводилося, адже справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження, колегія суддів приходить до переконання, що такі витрати позивача не пов`язані із розглядом судом апеляційної інстанції апеляційної скарги Північної митниці Держмитслужби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року, а тому підстави для відшкодування таких витрат за рахунок відповідача відсутні.

Крім того, оскільки, як вже було зазначено судом вище, неможливо встановити підтвердження витрат позивача на правничу допомогу саме в даній справі - №620/1734/20, оскільки не зрозуміло, щодо скількох справ з 21 здійснювався апеляційний розгляд, та чи дійсно позивачем було сплачено кошти адвокату за перегляд справи №620/1734/20 в апеляційному порядку, а позивачу на загальну вартість наданих послуг 5000 грн. надана адвокатом знижка у розмірі 3500 грн., то стягнення з відповідача оплат послуг за підготовку клопотання про повернення витрат на професійну правничу допомогу (1 год.*500 грн. = 500 грн.) є недоречним та безпідставним, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат у даній справі.

Таким чином, з огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні правові підстави для задоволення поданого клопотання для ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат з відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 252 КАС про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 132, 139, 143, 243, 252, 321, 325, 328, 329 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов