Справа № 462/6437/20
Суддя: Галайко Н. М.
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/6437/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Галайко Н. М.,

за участю секретаря Любінець В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 , 15.10.2020 року звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просить поновити строк на оскарження постанови № 119 від 02.06.2020 року як такий, що пропущений з поважних причин та скасувати постанову № 119 від 02.06.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, п. 20.1.24, п. 20.1.31 Правил благоустрою м. Львова, закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовної заяви покликається на те, що оскаржуваною постановою її було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 020 грн. за порушення ст. 152 КУпАП, п. 20.1.24 та п. 20.1.31 Правил благоустрою м. Львова, а саме за самочинно встановлену огорожу з металевими воротами та хвірткою на самовільно захопленій території об`єкта благоустрою м. Львова за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка вважає Постанову, якою на неї наклали стягнення у вигляді штрафу та протокол незаконними, протиправними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, порушують її права, свободи та законні інтереси. Окремо зазначає, що вона не вчиняла вказане адміністративне правопорушення, не здійснювала самовільно встановлену огорожу з хвірткою за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка зазначила також про притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності без належного повідомлення про розгляд справи, а також про невідповідність оскаржуваної Постанови вимогам ст.ст. 283, 215, 218 КУпАП. Крім того, вважає, що всупереч вищевказаних норм, оскаржувана постанова була винесена неуповноваженим органом, оскільки жодних доказів щодо утворення такої комісії, затвердження її кількісного та посадового складу при Залізничній адміністрації ЛМР не вбачається. Також на офіційному сайті ЛМР відсутні будь-які відомості щодо створення таких. Зокрема відсутнє рішення щодо затвердження Положення про адміністративну комісію при Залізничній районній адміністрації ЛМР. З огляду на вказане, просить скасувати постанову № 119 від 02.06.2020 року та закрити справу про адміністративне правопорушення. Позивачка подала також заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду у справі за адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №119 від 02.06.2020 року, де зазначає про свою необізнаність на момент притягнення її до адміністративної відповідальності з накладенням відповідного штрафу. Так, 24.09.2020 року її чоловіком отримана постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї штрафу, де виконавчим документом є оскаржувана постанова. Водночас сама оскаржувана постанова не надсилалась. 29.09.2020 року позивачка отримала повістку про виклик до Львівського окружного адміністративного суду м. Львова за позовом Залізничної районної адміністрації ЛМР про призначення справи до розгляду на 05.10.2020 року. Проте, у зв`язку із відкладенням розгляду справи її представником у зв`язку із перебуванням в іншому судовому засіданні та хворобою позивачки, лише 06.10.2020 року позивачка та її представник, ознайомились із оскаржуваною постановою у суді. Відтак з поважних причин пропустила строк, тому була позбавлена можливості оскаржити постанову у встановлений законом термін, просить поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.10.2020 року прийнято до розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 25).

10.12.2020 року від представника відповідача - Леськів Г. М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач підстав для задоволення позовних вимог не вбачає, оскільки, на його думку, всі твердження позивача щодо незаконності даної постанови є безпідставними та вважає, що позивачці у задоволенні заявленого позову слід відмовити в повному обсязі (а.с. 35-39).

Позивач у судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, однак, представник позивача Новосядло В. Р. подала Письмове клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримала повністю.

Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наведене, суд розглянув справу у відсутності сторін, на підставі долучених до справи доказів та у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення № 119 від 02.06.2020 року позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу - 1020 грн. (а.с. 14).

Із змісту Постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушила п. 20.1.24, п. 20.1.31 Правил благоустрою м. Львова, а саме самочинно встановила огорожу з металевими воротами та хвірткою на самовільно захопленій території об`єкта благоустрою м. Львова за адресою: АДРЕСА_1 .

Вбачається, що вона ґрунтується на протоколі про вчинення адміністративного правопорушення від 04.05.2020 року (а.с. 15).

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності відбувся за її відсутності.

Дослідивши документи АТ «Укрпошта» про підтвердження надіслання кореспонденції, що містяться у матеріалах справи, а саме: довідки про причини повернення/досилання, трекінги поштових відправлень, повідомлення про вручення, реєстр рекомендованих листів надісланих адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, суд встановив, що листи відправлялися на адресу: АДРЕСА_1 . У той час як, місцем проживання позивачки є адреса: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відтак, розглянувши справу без участі позивачки, адміністративна комісія позбавила її реалізації свого права на захист.

У той же час в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про отримання позивачкою повідомлення про час та місце розгляду справи адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради. Зазначене свідчить про неналежне повідомлення позивачки про розгляд адміністративної справи, а відтак, і про недотримання вимог передбачених ст. 268 КУпАП.

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997 року.

Згідно ст.ст. 17, 18 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом…, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру… або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».

Відповідно до п. б ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має мати право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. The Netherlands), заява № 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72, п. 82-83, від 08.06.1976 року, дійшов висновку, що для цілей Конвенції поняття «кримінальне обвинувачення» має автономне значення, а не обмежується лише кваліфікацією «криміналу» згідно з національним законодавством.

У справі «Лазаренко та інші проти України» (Lazarenko and others v. Ukraine), заява № 70329/12 та 5 інших заяв, п. 37, 40, від 27 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини вказав, що невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні (п. 37) (також див. рішення у справі «Заводнік проти Словенії» (Zavodnik v. Slovenia), заява № 53723/13, п. 70, від 21 травня 2015 року, із подальшими посиланнями). Суд вже встановлював, що коли національне законодавство передбачає можливість вибору засобів повідомлення, на національні суди все ще покладається обов`язок з`ясувати чи були їхні сповіщення про інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, внести відповідні відомості до тексту рішення (див. рішення у справі «Ганкін та інші проти Росії» (Gankin and Others v. Russia), заява № 2430/06 та інші, пункт 36, від 31 травня 2016 року) (п. 40).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ОСОБА_1 зазначає, що вона не вчиняла вказане адміністративне правопорушення, не здійснювала самовільно встановлену огорожу з хвірткою за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.08.2020 року (№ 220854640) - власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності є ОСОБА_1 (1/2 частка) та ОСОБА_3 (1/2 частка).

ОСОБА_1 стверджує, що даний будинок та земельну ділянку вона придбала разом із чоловіком у 2015 року, про що свідчить витяг з інформаційної довідки реєстру речових прав, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу житлового будинку від 26.02.2015 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.02.2015 року. Огорожа будинку на момент його придбання вже була. Відтак, стверджувати, що саме ОСОБА_1 , а не її чоловіком, який також є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 В встановлена огорожа є припущенням у справі про притягнення саме Позивачки до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що огорожа встановлена зі сторони вул. Сполучна, що підтверджується наявними матеріалами справи, долученими Відповідачем у справі, а не на вул. П`ясецького. Відтак, відповідачем не надано суду доказів вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6.09.2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09.12.1994 року, пункт 29).

Окрім цього, суд бере до уваги аргументи викладені у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду і вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 121 КАС України, де зазначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення - поновити позивачу такий строк.

Враховуючи те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення було істотно порушено порядок провадження у адміністративній справі, зокрема, розглянуто справу з порушенням вимог ст. 268 КУпАП, а прийняте рішення не відповідає вимогам ст. 280 КУпАП, суд доходить до висновку, що постанова адміністративної комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 119 від 02.06.2020 року прийнята неправомірно, а тому підлягає скасуванню.

Оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Щодо порядку розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 139 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у розмірі 420 грн. 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 121, 241-246, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову № 119 від 02.06.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, п. 20.1.24, п. 20.1.31 Правил благоустрою м. Львова.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 420 грн. 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги у порядку та строки передбачені ст. 286, 293, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (, адреса: 79022, м. Львів, вул. Виговського, 34).

Суддя/підпис/ Н. М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: