Справа № 480/476/21
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2021 року Справа №480/476/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/476/21 за позовом ОСОБА_1 до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шиян Інни Василівни, третя особа - Військовий інститут танкових військ НТУ "ХПІ" про визнання дій та бездіяльності незаконними,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шиян Інни Василівни, третя особа - Військовий інститут танкових військ НТУ "ХПІ", і, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати незаконною діяльність Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) щодо відсутності контролю направлення постанови про відкриття виконавчого провадження №63470084 від 03.11.2020 належно оформленої та визнати незаконними дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шиян Інни Василівни, щодо направлення боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження №63470084 від 03.11.2020 не належно оформленої, без зазначення ідентифікатору доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження;
- визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми ) Шиян Інни Василівни, щодо не вжиття дій по зняттю арешту з картки «ПриватБанку» за № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем неправомірно винесено та направлено на адресу ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження №63470084 від 03.11.2020 без зазначення ідентифікатору доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження. Крім того, відповідачем протиправно накладено арешт на заробітну картку "ПриватБанку" позивача, оскільки накладення арешту на картковий рахунок боржника, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати, що призводить до порушення конституційних прав останнього.
Ухвалою суду від 28.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст.ст. 268, 269, 270-272, 287 КАС України. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.02.2021.
23.11.2020 до відділу надійшла довідка про те, що ОСОБА_1 має в картку АТКБ «ПриватБанк», на яку отримує заробітну плату. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).
Зазначає, що так як у додатках до заяви про зняття арешту з коштів була відсутня інформація про рух коштів та інформація, з якої саме суми потрібно зняти арешт, 04.01.2021 державним виконавцем було винесено вимогу про надання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків боржника, руху коштів за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, а також про інформацію щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком, та направлено до АТКБ «ПРИВАТБАНК».
Згідно отриманої інформації, яка надійшла з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на вимогу державного виконавця, встановлено, що на даний рахунок надходять інші кошти від фізичних осіб, які не є заробітною платою. Таким чином, на думку відповідача, вимоги позивача щодо зняття арешту з коштів є безпідставними та задоволенню не підлягають.
У судове засідання 08.02.2021 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 38-42, 120-122).
04.02.2021 до суду від відповідачів надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників.
З урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст.ст. 268, 269, 270-272, 287 КАС України, зокрема скорочених строків розгляду даної категорії справ, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутність представників сторін, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи докази та встановивши всі фактичні обставини справи, суд встановив наступне.
Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконанні в Охтирському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебуває виконавче провадження № 63470084 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військового інституту танкових військ НТУ «Харківський політехнічний інститут» 114 201,99 грн за виконавчим листом, виданим Сумським окружним адміністративним судом.
03.11.2020 державний виконавець Шиян І.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслала боржнику рекомендованим листом, проте не вказала ідентифікатора для доступу боржника до виконавчого провадження, що в свою чергу, як зазначає позивач, позбавило заявника можливості невідкладно відреагувати на винесену державним виконавцем постанову про арешт коштів боржника від 13.11.2020.
13.11.2020 заступником начальника відділу Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладенні арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 125940,18 грн (а.с.27).
У зв`язку із прийняттям вказаної постанови, заявник залишився без засобів для існування, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час прийняття спірної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою, пункту 1 частини другої, частини четвертої статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
При цьому, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
При цьому, відповідно до частини сьомої статті 56 цього Закону у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках.
При цьому, згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Тобто, саме рахунки, визначені у частині другій статті 48 Закону є спеціальними для цілей застосування обмежень при застосуванні положень, визначених у пункті 7 частини третьої статті 18, частини другої статті 48, частини третьої статті 52, статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на кошти на таких рахунках.
Аналіз вказаних положень в кореспонденції із приписами статті 1074 ЦК України, статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дає підстави для висновку, що рахунки, на які зараховується заробітна плата, нормативно не визначені як рахунки із спеціальним режимом використання, не є такими рахунками, вказані рахунки є звичайними поточними рахунками та банківське законодавство не містить визначення такого виду рахунків як «зарплатний», що у свою чергу дає підстави для висновку про відсутність обмежень для накладення арешту на кошти на таких рахунків, крім обмеження розміру арештованих коштів відповідно до обмежень щодо можливого розміру стягнення, про що буде зазначено судом далі.
Судова практика з питань накладення арешту на кошти на поточних рахунках, не містить нормативного обґрунтування (посилання) при кваліфікації поточних рахунків, на які може зараховуватись і заробітна плата, як рахунків із спеціальним режимом використання.
Також, ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.
Суд зазначає, що заробітна плата відсутня у цьому переліку.
Разом із тим, суд зазначає, що приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі статтею 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасне отримання таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадянина на оплату праці.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач був повідомлений про те, що картковий рахунок позивача у АТКБ «ПриватБанк» використовується для отримання заробітної плати за місцем роботи.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином - п`ятдесят відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків.
Отже, вказаною нормою права передбачено обмеження щодо відрахувань із заробітної плати під час вчинення виконавчих дій, натомість, державний виконавець, наклавши арешт на грошові кошти боржника, які містяться на рахунку, призначеному для отримання заробітної плати, фактично взагалі позбавив можливості позивача розпоряджатися такими коштами.
Вказана правова позиція відображена, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.09.2020 у справі №340/3042/19 та постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі №520/9740/2020.
За приписами ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.
Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного, ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, та зобов`язати відповідача Охтирський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешт з коштів, які знаходяться на картці «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належній ОСОБА_1 , накладений постановою від 13.11.2020 у ВП №6370084.
Щодо вимоги позивача про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми ) Шиян І.В. щодо не вжиття дій по зняттю арешту з картки «ПриватБанку» за № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати, то суд зазначає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки відновлення порушеного права позивача у спірних правовідносинах відбувається шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з коштів, які знаходяться на картці «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належній ОСОБА_1 .
Щодо позовної вимоги про визнання незаконною діяльності Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) щодо відсутності контролю направлення постанови про відкриття виконавчого провадження №63470084 від 03.11.2020 належно оформленої та визнання незаконними дій державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шиян Інни Василівни, щодо направлення боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження №63470084 від 03.11.2020 не належно оформленої, без зазначення ідентифікатору доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що 03.11.2020, керуючись ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та направлено сторонам.
Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Згідно IV розділу Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження державний або приватний виконавець (далі - виконавець) після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання. Виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.
Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи, якою передбачено, що формується постанова про відкриття як з ідентифікатором доступу так і без нього.
03.11.2020 державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, системою сформовано постанову про відкриття як з ідентифікатором доступу так і без нього (а.с.46 зворот. бік, 48 зворот. бік).
Державним виконавцем, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву, помилково надіслано сторонам виконавчого провадження постанову про відкриття без ідентифікатора доступу.
За вище вказаних обставин, а також з урахуванням того, що факт направлення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження без ідентифікатора доступу був врахований судом при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до суду, підстав для визнання протиправними дій відповідачів по направленню вказаної постанови без ідентифікатора доступу суд не вбачає.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" і такий ним не сплачувався. Відтак, підстави для компенсації витрат за сплату позивачем судового збору у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 272, 287 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шиян Інни Василівни, третя особа - Військовий інститут танкових військ НТУ "ХПІ" про визнання дій та бездіяльності незаконними задовольнити частково.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його підписання. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Савицька