Справа № 640/3655/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Київ № 640/3655/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Сталь»

до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві

Управління Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської обл.

про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «Сталь» з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської обл., в якому просить суд:

- визнати дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві зі складання та нарахування до сплати Приватному акціонерному товариству «Сталь» розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2 за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року - протиправними;

- визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо пред`явлення розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2 за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року, пред`явлених до сплати Приватному акціонерному товариству «Сталь» - протиправними.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві зі складання та нарахування до сплати Приватному акціонерному товариству «Сталь» розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2 за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року є протиправними, оскілки збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, базою оподаткування якого є витрати на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах, не передбачений вичерпним переліком податків та зборів в Податковому кодексі України, а також положеннями Податкового кодексу України, а нормами Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» не визначені всі його елементи, а саме порядок обчислення збору. Відтак, такі розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, форма розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не відповідає формі, затвердженій Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. №21-1. Так, затверджені додатками 6 та 7 до Інструкції форми розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій містять всі необхідні відомості про дату досягнення особою пенсійного віку, загальний місячний розмір пенсії, розмір фактичних щомісячних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. Проте, в наданих позивачу розрахунках всіх необхідних відомостей, що передбачені додатками 6 та 7 Інструкції, не вказано, зокрема, вибірково вказано рік народження працівника, що унеможливлює встановити вік, з якого була призначена пільгова пенсія, період виплати пенсії за віком на пільгових умовах та пересвідчитись у правомірності нарахування фактичних витрат до зазначеної в розрахунках дати, що призводить у свою чергу до надмірних грошових виплат з боку позивача.

Позивачем також вказано, що розмір фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що вказуються у відповідних розрахунках, не підтверджений Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві належними первинними документами, що б свідчили про розмір таких витрат та підтверджували б факт того, що такі витрати дійсно були здійсненні, що дає підстави позивачу вважати, що зазначені в розрахунках витрати на виплату пенсій, призначених на пільгових умовах є такими, що не підтверджують фактично здійснених витрат на виплату та доставку пенсій на пільгових умовах, чим суперечать приписам законодавства , а відтак не повинні оплачуватись.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2019 року відкрито провадження у справі № 640/3655/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04.04.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, відповідно до якого відповідач зазначає, що позивач добровільно не виконує свої зобов`язання щодо погашення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком №1 та №2, хоча підприємство зобов`язане відшкодовувати фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій відповідно до вимог чинного законодавства.

Додатково відповідачем вказано про звернення відповідача до суду з метою відшкодування позивачем заборгованостей за зазначеними зобов`язаннями по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, рішення за якими вже прийняті на користь відповідача (справи: № 812/198/17, № 812/387/17, № 812/503/17, № 812/900/17, № 812/901/17). Крім того, наразі на розгляді в Луганському окружному адміністративному суді перебувають й інші справи про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сталь» заборгованості, які були зупинені у зв`язку з постійним оскарженням позивачем розрахунків Пенсійного фонду України. На думку відповідача, позивачем навмисно затягується розгляд адміністративних справ, у той час як заборгованість останнього залишається несплаченою з вересня 2015 року. Водночас, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської обл. виконує свої зобов`язання перед пенсіонерами та своєчасно нараховує та сплачує пільгові пенсії громадянам, які працювали на шкідливих та важких напрямках роботи в Приватному акціонерному товаристві «Сталь».

09.04.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, відповідно до якого відповідач зазначає, що позивач має зобов`язання відшкодувати фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року в силу приписів Законів України «Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», які були чинними, на момент виникнення спірних відносин, не скасовані та не визнані неконституційними. Відтак дії відповідачів є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

12.04.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив Управління Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської обл., відповідно до якої позивач зазначає, що правові підстави позову в даній справі є відмінними від правових підстав, які вказані відповідачем, а тому посилання останнього на те, що в провадженні суду вже перебуває позовна заява з тих самих підстав, предметом та між тими самими сторонами є необґрунтованими.

Додатково позивач вказав, що Управління Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської обл. не спростувало правові підстави позову, якими визначено невідповідність типовій формі та непідтвердженість фактичних витрат, а не складання та нарахування до сплати розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах. На думку позивача, вказане свідчить про можливість кваліфікації судом визнання позову відповідачем в силу ч. 4 ст. 159 КАС України.

Зазначені доводи позивача відповідач заперечив, подавши до суду 26.04.2018 року відповідні заперечення на відповідь на відзив позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзиви, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що на адресу Публічного акціонерного товариства «Сталь» від Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області супровідними листами надійшли розрахунки №114/08/33, №2450/08, №14250/12, №14250/12, №11506/12, №1580/08, №2035/12, №582/12, №6722/12, №8946/08/34, №29296/10, №9321/12, №10932/12, №12674/12, №13098/12, №32403/08, №16803/12, №16872/12, №38045/10, №44377/08, №63147/10, №22034/08/07, № 23206-10/12, №22436/12, №62319/10, №62506/10, №57586/10, №56723/10, №20940/12, №21066/12, №417/08, №2070/08, №425/10, №1486/12, №1666/12, №760/10, №8134/10, №6368/10, №4060/12, №4297/12, №6242/12, №18945/10, №6186/12, №13785/10, №13101/10, №4657/05, №6429/05, №7356/05, №3583/05, №14927/05, №33136/05, №52317/05, №70490/05, №13176/1403, №15742/09/12, №7333/04-21, №15828/03-10, №1/01, №4382/03-29, №4125/03-08, №5551/03-38, №3236, №1885/05-54, №7366/04-21, №15768/03-10, №26964/04, №11984/03-04, №2/01, №541/04-18, №114/06, №189/04-32, №647/04, №2589/03-21, №34, №1205, №193/03-08, №415/03-01, №253/03-29, №346/03-10, №112/05-32, №186/03-21, №117-03/04-23, №2069/09, №364/03, № 129/04-21, №177-03-38, №687/14-03, №50, № 730/09/11, №110/03-01, №399/03-31, №198/04-18, №238, №1154, №513/07/40, №3304, №199/05, №198/03-08, №415/03-01, №252/03-29, №494/03-10, №176/03-21, №150/03-28, №45/05-54, №458-03/09, №294/04-21, №363/03, №296/04, №177/03-38, №688/14-03, №558/09/11, №710/03-31, №127-03-04/31, №469/04-20, №197/04-18, №800, №434/06, №778/30-07/19, №778/30-07/19, №516, №9, №2991/14-03, №2645/03-01, №5600/03-21, №5, №4621, №370, №209/03-10, №2386/04-21, №4259/03-31, №4407/09/11, №360, №2122, №111-04-38, №641/08, №391/04-18, №386, №4357/03-31, №2380/04-21, №5402/14-03, №45/01, №15/07, №2371/06, №3217/04-21, №9142/04-21, №1584/06-23, №428/04-38, №1469/11/01, №44/04, №10747/04, №446/04-18, №3155/04-21, №1616/04, №5219/03-31, №85, №771, №6083/03-31, № 3908/04-21, №7949/11/18, №745/04-32, № 763, №745/04-32, №5921/03-31, №4051/04-11, №7949/11/18, №7179/14-03, №466/06/7, №8165/03-31, №102/7/14-03, №11554/11/18, №6035/04-21, №3481/07, №8037/04-11, №8208/03-31, №11554/11/18, №1694, №1701, №10293/04-03-33, №15122/14-03, №4092/04-11, №3322/05, 18316/11/18, №227, №1680, №1687, №6554, №10459/04-03-33, №5516/03, №8397/03, №8391/03, №23026/04, №9167/04, №9068/04, №17012/11/18, №8165/04-09, №09.11.17, №2479/04-32, №3321/05, №2336/06/7, №1433, №7789/94, №1551/2/11/18, №7443/04-10, №8196/04-22, №2293/04-32, №300/04, №54/07, №1425, №4201/06, №7790/04, №7456/04-10, №8188/04-22, №2293/04-30, №240/04, №59, №14, №172, №20384/11/18, №579, №233/03, №141/06, №27/04, №89/03, №173/04-32, №472/04/11, №254/04/т, №1136/14-03, №1159/14-03, №111/106/04-03-33, №331/03-4, №960/08, №453/04, №45/1104-10, №1227/04, №504/04-08, №288/06, №22151/11/18, №26/05-54, №22/06-75, №103/04-11, №169/04/т, №222/05, №1160/14-03, №112/104/04-03-33, №450/04-10, №40, №173/04-32, №88/03, №28/04, №23/07, №22151/11/17, №15/2104-20, №149/59-16, №519/04-11, №920/04-08, №284/05, №1513/0470, №149/59-16, №66, №1335/04/11, №897, №2260/04-03-94/5/19/4, №3290/04-0, №2940/04/11, №3291/04-10, №2259/04-03-83/25/2/4, №7974/04, №2848/04/11, №8682/12, №2146/04-08, №1018, №1088/04/11, №2488/04/10, №1011, №2489/04-10,1087/04/11, №1552, №4590/04-10, №3758/04/22, №1735/04-32, №1545, №1546, №3201/04-03-83/2/19/5, №1735/04-32, №3755/04/22, №4591/01-0, №5452/04-10,№4827/04-21, №4022/04-03-33-22, №4021/04-03-33-20, №4763/04-21, №5453/04-10, №2222/04/5, №1934, №2694/04/т, №5399/04/21, №283/04, №1941, №5580/04-21, №282/04, №6433/04-21, №6434/04-21, №8323/04-10, №6783/04-03-33-35, №3712/04/т, №9163/04-08, №6784/04-03-33-29, №94/07, №1002/5-9-13, №1015104-10, №7797/04-03-33-21, №4149/911/т, 10/52/04-0, №4002/5-9-16, №99, №200 та інші без зазначення номеру.

У вказаних супровідних листах зазначено, що відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1931-XII від 06.12.1991 року, здійснюється згідно статті 6 «Iнструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особам внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої Постановою Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12. =2003 року (зі змінами), розробленої відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року.

Позивач, не погоджуючись із діями відповідачів з підстав, викладених вище, вважає свої права порушені, а тому звернувся до суду за їх захистом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Постановою Верховної Ради України №1931-XII від 06.12.1991 року «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» введено в дію Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788- XII від 05.11.1991 року.

Статтею 13 вказаного Закону визначені пенсії за віком на пільгових умовах.

У редакції до 17 лютого 2000 року вказана стаття Закону №1788- XII, крім визначення категорій працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, регулювала порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до підпунктів «а», «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України» №1461-III від 17.02.2000 року, порядок внесення плати на покриття фактичних витрат на виплату і доставку пенсій змінено шляхом виключення зі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року відповідної регулюючої норми, а порядок покриття витрат на виплату та доставку пільгових пенсій було врегульовано шляхом введення окремого виду збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року. Зокрема, пункт 1 статті 2 доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

03.10.2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VШ (далі - Закон №2148-VШ), яким внесено зміни пункту 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та до пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року.

Так, згідно з пунктом 2 Розділу XV Прикінцевих положень Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону №2148) покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку:

- підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком;

- за рахунок коштів Державного бюджету України пенсії, призначені особам відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (стосовно осіб, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та після цієї дати відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 цього Закону (стосовно осіб, які працювали у сільськогосподарських товаровиробників, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та частини третьої статті 114 цього Закону.

У разі недостатності зазначених коштів фінансування суми, якої не вистачає для повного покриття витрат на виплату та доставку таких пенсій, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року (в редакції Закону №2148), фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначених після дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у період до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені в якості об`єкта оподаткування для платників збору, визначених пунктами 1 і 2 частини першої статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України.

У свою чергу, в розумінні пунктів 1 і 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є:

1) суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників;

2) філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у пункті 1 цієї статті, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади.

Ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлена на рівні 100% від об`єкта оподаткування (абз. 3 пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року).

Отже, ті пенсії на пільгових умовах, які призначались відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XI від 05.11.1991 року, до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 року, після набрання ним чинності призначаються відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року.

Однак, як в одному, так і в іншому випадку, фактичні витрати на виплату і доставку таких пенсій, у відповідності до абзацу 4 пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року (в редакції Закону №2148), визначені в якості об`єкта оподаткування для суб`єктів підприємницької діяльності, їх об`єднань, бюджетних, громадських та інших установ та організацій, об`єднань громадян, інших юридичних осіб (їх філій), а також фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників (крім тих, що віднесені до четвертої групи платників єдиного податку).

При цьому, імперативною нормою пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, призначених на пільгових умовах, за раніше діючим порядком.

При цьому, імперативною нормою пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, призначених на пільгових умовах, за раніше діючим порядком.

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, було врегульовано главою 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 року, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за №64/8663, яка з урахуванням змін і доповнень діє і на даний час.

Згідно з пунктом 6.2 вказаної Інструкції, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи. При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах. При визначенні частки сплати окремого підприємства стаж ураховується в місяцях (шляхом переведення років у місяці). Частка відшкодування підприємством витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, яким відповідно до законодавства стаж, що дає право на призначення цих пенсій, зараховується у кратному розмірі, розраховується з урахуванням кратності стажу. Якщо пенсія на пільгових умовах призначена із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які дали право на цю пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється тими підприємствами, на яких цей стаж було вироблено у розмірах, передбачених частиною 2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За правилами пункту 6.4 Iнструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з вимогами пункту 6.7 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає дії щодо складення, нарахування, направлення та пред`явлення розрахунків на відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2, призначених відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року такими, що протирічать нормам статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктом 4 частини першої якої передбачено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на оплату послуг з виплати та доставки пенсій.

Суд не погоджується із вказаними доводами представника позивача з огляду на те, що положення чинного законодавства та зважаючи на те, що позивач не має статусу платника, що віднесений до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України .

Відтак, в силу пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону №2148) на відповідача покладено обов`язок здійснювати відшкодування органам Пенсійного фонду України шляхом покриття фактичних витрат та виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Доводи позивача про те, що дії відповідачів суперечать вимогам пункту 1.1 Податкового кодексу України судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Податковий кодекс України дійсно визначає вичерпний перелік податків та обов`язкових платежів, серед яких витрати на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах не вказана. Водночас, вказані відносини врегульовані вимогами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 Прикінцевих положень даного Закону), положення якого є обов`язковими для виконання суб`єктами господарювання.

Щодо тверджень позивача, що форма вказаних розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не відповідає типовій формі, а також щодо того, що розмір фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що вказуються у відповідних розрахунках, не підтверджений органом ГУ ПФУ в м. Києві належними первинними бухгалтерськими документами, які б свідчили про розмір таких витрат та підтверджували б факт того, що такі витрати дійсно були здійснені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування до ПФУ у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона "Крим"). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.

Так, на адресу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської обл. були направлені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій по пенсіонерам за місцезнаходженням позивача.

Форма розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах має відповідати формі, встановленій в додатках до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування до ПФУ, зокрема додаткам 6, 7.

У контексті зазначеного суд зауважує, що судом не встановлена невідповідність форми розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах, адресованих позивачу, типовій формі та вимогам Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування до ПФУ.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до абз. в) пп. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України інші витрати операційної діяльності, пов`язані з господарською діяльністю, включають, зокрема, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов`язковому порядку.

Як зазначалося раніше, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій (пп. 6.4 п. 6 Інструкції), а підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (абзац перший п. 6.8 Інструкції № 21-1).

Суд також вважає обґрунтованими твердження відповідача щодо систематичного оскарження позивачем розрахунків Пенсійного фонду України, у тому числі справи за № 812/198/17, № 812/387/17, № 812/503/17, № 812/900/17, № 812/901/17, рішення за якими прийняті на користь Пенсійного фонду України.

Правова позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зокрема викладеній в Постанові Верховного суду України «Про стягнення фактичних витрат на виплату та доставку пенсій» №21-401а11 від 13.02.2012 року та в Постанові «Про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій» №21-178а11 від 10.10.2011 року.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд вважає, що при вчиненні оскаржуваних дій відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Вимогами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведеного в сукупності суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, адже відповідачі при вчиненні оскаржуваних дій діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Сталь» (93404, Луганська обл., м. Сєверодонецьк, вул. Енергетиків, 54, ) до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ), Управління Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської обл. (93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9, ) про визнання протиправними дій - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст. ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Качур