Справа № 160/1882/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2021 року Справа № 160/1882/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішеннь, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 р. відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 19.03.2020 р. та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 21.02.2020 р. на адресу суду 11.03.2020р. надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час винесення податкових повідомлень- рішень діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України, у зв`язку з чим, податкові повідомлення рішення є обґрунтованими та законними.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Сергієнка В.Ю. від 19.03.2020р. судове засідання 19.03.2020р. знято з розгляду, у зв`язку з оголошенням загальнодержавного карантину, з урахуванням Закону України « Про захист населення від інфекційних хвороб», рішення Державної комісії з питань техногенно- екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 р. та Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2020р. зупинено провадження у справі № 160/1882/20 до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів (карантину).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020р. поновлено провадження у справі №160/1882/20 з 20.07.2020 р. та призначити підготовче судове засідання на 21.07.2020 р.
У судовому засіданні 21.07.2020 р. задоволено клопотання позивача від 17.07.2020р. та 21.07.2020р. про відкладення підготовчого судового засідання. Наступне судове засідання призначено на 11.08.2020р.
Підготовче судове засідання 11.08.2020р. відкладено, у зв`язку з задоволенням клопотання позивача про відкладення судового засідання. Наступне судове засідання призначено на 15.09.2020р.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Сергієнка В.Ю. від 15.09.2020р. судове засідання 15.09.2020р. знято з розгляду, у зв`язку з перебуванням судді М.В. Дєєва на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 01.10.2020р.
У судовому засіданні 01.10.2020р. закрито підготовче провадження та призначено наступне судове засідання на 21.10.2020р.
19.10.2020р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Сергієнка В.Ю. від 21.10.2020р. судове засідання 21.10.2020р. знято з розгляду, у зв`язку з перебуванням судді М.В. Дєєва на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 17.11.2020р.
У судовому засіданні 17.11.2020р. витребувано у відповідача інформацію щодо перевірки контрагента позивача АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОВТОРМЕТ» за період, який перевірявся у позивача та оголошено перерву на стадії розгляду справи по суті на 01.12.2020р.
01.12.2020р. у судовому засіданні визнано неявку позивача без поважних причин та оголошено перерву на стадії розгляду справи по суті. Наступне судове засідання призначено на 09.12.2020р.
У судовому засіданні 09.12.2020р. витребувано у сторін додаткові докази та оголошено перерву на стадії розгляду справи по суті. Наступне судове засідання призначено на 23.12.2020р.
22.12.2020р. від позивача до суду надійшла заява про долучення доказів з додатками.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Сергієнка В.Ю. від 23.12.2020р. судове засідання 23.12.2020р. не проводилось, у зв`язку з технічними причинами. Наступне судове засідання призначено на 19.01.2021р.
18.01.2021р. представник відповідача надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
19.01.2021 представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до протоколу судового засідання від 19.01.2021р. у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено судом та продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Згідно з п. п. 20.1.4. п.20.1. ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 21.1. ст. 21 Податкового Кодексу, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, а також не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з ст. 77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів як направлення на проведення такої перевірки та копії наказу про проведення перевірки.
Відповідно до п. 86.1. ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» зареєстроване 10.03.2017р. виконавчим комітетом Криворізької міської ради та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено порушення позивачем:
-п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 29350634,00грн., у тому числі по періодам: 2018 рік у сумі 7333125,00грн., 1 квартал 2019 року у сумі 22017509,00 грн. та встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за 1 квартал 2019 року у сумі 3 176 656грн.;
- п.п.164.2.11 п. 164.2 ст.164, п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, не нарахувало, не утримало та не сплатило до бюджету податок на доходи фізичних осіб з доходу отриманого директором підприємства ОСОБА_1 в сумі 987,78 грн., в т.ч. по періодах: у червні 2017 року у сумі 329,26 грн., у серпні 2017 року у сумі 329,26 грн. та у вересні 2017 року у сумі 329,26 грн.;
- п.163.1 ст.163, п.п.164.2.11 п. 164.2 ст.164, п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 п.п.1.1 п.16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) - не нарахувало, не утримало та не сплатило до бюджету військового збору з доходу отриманого директором підприємства ОСОБА_1 у сумі 67,50 грн., в т.ч. по періодах: у червні 2017 року у сумі 22,50 грн., у серпні 2017 року у сумі 22,50 грн. та у вересні 2017 року у сумі 22,50 грн.
Не погоджуючись з вищевказаними висновками Акту перевірки, позивачем було направлено до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області письмові заперечення на Акт перевірки. Проте, листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.01.2020 р. №1425/10/04-36-05-19 позивача було повідомлено про те, що висновки акту перевірки є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного податкового законодавства України.
Позивач вважає вищезазначене податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Так, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).
Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Відюповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Згідно з п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 року застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248 (зі змінами) (далі - Положення № 318), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
У пунктах 6, 7 розділу «Визнання витрат» зазначеного Положення № 318 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. Згідно з пунктом 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153 (зі змінами), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства, за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення тварів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг
Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Так, у період, який перевірявся ТОВ «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «СТАЛЬ ПОСТАЧ», а саме, 22.02.2019 р. було укладено договори поставки брухту та відходів чорних металів №1902/22/19 та № 1902/22-ІЖ.
Відповідно до умов вищезазначених договорів, Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАЛЬ ПОСТАЧ» (Постачальник) зобов`язується передати у власність Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» (Покупця) сталевий вуглецевий брухт і відходи чорних металів - ДСТУ 4121-2002 з урахуванням особливостей, викладених у Специфікації (іменований далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар згідно з умовами даного Договору, і ціною, вказаною у Специфікації, що є невід ємною частиною цього Договору.
На виконання вищевказаних договорів були складені та надані під час перевірки наступні документи: видаткові накладні, акти приймання металів чорних (вторинних), товарно-транспортні накладні на транспортування товару, специфікації, податкові накладні.
Суд зазначає, що договором поставки брухту та відходів чорних металів № 1902/22-ІЖ від 22.02.2019 р. передбачена умова поставки товару перевезення залізничним транспортом або автотранспортом.
Під час перевірки підтверджено оформлення по даному договору податкових накладних на всі партії поставленого товару, а також оформлення первинних документів на поставлений товар (акти приймання металів чорних (вторинних) на загальну суму 57704389,17 грн. в кількості 8168,27 тон. При цьому, відповідачем зазначено, що дані акти містили відомості про станції відвантаження, розташовані у різних областях, але з огляду на те, що до перевірки не були надані накази на відрядження, авансові звіти, які перевіряючі вважають доказами приймання товару, тому зроблено висновок про неможливість позивача прийняти даний товар.
Так, умовами п.3.4 даного договору передбачено, що поставка товару супроводжується залізничною накладною, сертифікатом якості, актом походження брухту, посвідчення про вибухобезпечність. Відповідно до умов п. .3.5 даного договору Постачальник надає Покупцю протягом доби з моменту відвантаження товару по факсу (електронною поштою) примірник залізничної накладної (квитанції про приймання вантажу).
Так, надані до перевірки залізничні накладні оформлені в електронній формі та містять відмітку про електронний цифровий підпис від імені відправника, що відповідно виключає саму необхідність проставлення на таких накладних додаткового власноручного підпису та відбитку печатки залізниці.Крім того, під чає перевірки підтверджено, що позивач не формував витрат на перевезення товару, оскільки перевезення товару проводило ТОВ «СТАЛЬ ПОСТАЧ» на підставі договору поставки автомобільним транспортом та залізницею на місце відвантаження металобрухту для АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ».
Відповідачем було досліджено надані до перевірки ТТН на перевезення товару автотранспортом та зазначено, що частина ТТН не містила розшифрування підписів представників АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ», а також те, що місцем складання актів зазначено м. Дніпро, але оскільки акти містили відомості про станції відвантаження товару (розташовані у різних областях), тому, на думку відповідача, це є доказом неможливості передачі товару. Проте, суд зазначає, що законодаством не передбачено вимог, якими було б передбачено, що в обов`язковому порядку місце оформлення ТТН та місце з якого товар відвантажується мають співпадати.
Відповідно до договору № 19/1384 від 22.02.2019р. укладеного між позивачем (Постачальник) та АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ» (Покупець) вищевказаний товар було поставлено Покупцю на суму 54907994,97 грн., що підтверджується актами приймання металів чорних (вторинних).
Суд зазначає, що доводи податкового органу щодо недоліків товарно-транспортних накладних як обставини, що свідчить про нереальність господарських операцій, є безпідставними, оскільки товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.09.2018р. у справі № 820/477/18 та від 11.12.2018р. у справі № 807/143/16.
Також, між позивачем (Покупець) та ТОВ «ПРОМТЕХМАЖ» (Постачальник) укладено договір поставки брухту та відходів чорних металів № 1810/19 від 19.10.2018р. Відповідно до умов даного договору, Постачальник зобов`язується поставити та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити промисловий брухт та відходи чорних металів (Товар).
Отриманий за даним договором товар, позивач на підставі договору поставки № 18/0895 від 02.07.2018р. відвантажив АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ»
На виконання вищевказаних договорів були складені та надані під час перевірки видаткові накладні та акти приймання металів чорних (вторинних).
Так, відповідач зазначив, що у видаткових накладних у графі «отримувач» зазначено лише підпис та печатку ТОВ «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД» без зазначення прізвища, посади, що унеможливлює ідентифікацію особи, що поставила підпис у накладній та отримувала товар. Проте, судом встановлено, що всі надані первинні документи містять всі необхідні реквізити первинних документів.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 р. по справі № 822/2373/17 зазначено, що дефекти в первинних документах, у разі якщо зазначена в них інформація дозволяє можливість ідентифікувати суб`єктів господарювання та господарські операції, а також порушення правил перевезення товару, самі по собі не можуть свідчити про нереальне вчинення поставки та розглядатися як підстава для позбавлення платника податку (постачальника) обов`язку відобразити у бухгалтерському та податковому обліку доходу та врахувати його при визначенні податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств.
Суд звертає увагу на те, що позивачем вівся бухгалтерський облік за даними договорами, а також підтверджено, що придбано товар вагою 4602,8 тон, частина придбаного товару - 4457,26 тон поставлена АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ», залишок 145,54 т. на суму 897540,73 гри. залишається у обліку позивача.
Крім того, під час перевірки підтверджено, що частину товару, отриманого від ТОВ«ПРОМТЕХМАЖ» у кількості 261,79 т,. було реалізовано на адресу ТОВ «МЕЛІТОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД АВТОТРАКТОРНИХ ЗАПЧАСТИН» та ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» загальною вартістю 2256547,20 грн. (списана собівартість 1976406,72 грн.). Відвантаження товару здійснювалось зі складу, який орендує позивач. Тобто товар, який був придбаний позивачем у ТОВ «ПРОМТЕХМАЖ» з метою наступного продажу було продано трьом контрагентам. При цьому, продажа товару на користь ТОВ «МЕЛІТОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД АВТОТРАКТОРНИХ ЗАПЧАСТИН» та ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД» не була визнана безтоварною.
Також, між позивачем (Покупець) та ТОВ «РЕАЛ СКРАП ЛОДЖИСТИК» (Постачальник) укладено договір поставки брухту та відходів чорних металів № 14/08-18 від 14.08.2018р. Відповідно до умов даного договору, Постачальник зобов`язується поставити та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити промисловий брухт та відходи чорних металів (Товар). Отриманий за даним договором товар, позивач на підставі договору поставки № 18/1190-О від 12.09.2018р. відвантажив АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ», що підтверджується видатковими накладними, акти приймання металів чорних (вторинних) та податковими накладними.
Так, перевіркою встановлено, що ТОВ «РЕАЛ СКРАП ЛОДЖИСТИК» не мало фізичної можливості для реалізації товару на адресу ТОВ «МЕТАЛЛОЛОМ-ТРЕЙД», оскільки відсутні основні засоби для здійснення господарської діяльності. Недостатня кількість трудових ресурсів для здійснення діяльності у значних об`ємах (лише 3 особи при обсягах понад 60млн.грн. в квартал), відсутня можливість транспортування, навантаження. Згідно з базами даних ДПС України в розрізі номенклатури встановлено відсутність придбання ТОВ «РЕАЛ СКРАП ЛОДЖИСТИК» будь-якого металобрухту взагалі. Таким чином, відсутнє законе джерело походження товару (металобрухту).
При цьому, суд зазначає, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.08.2020р. у справі № 520/4829/19 та від 21.10.2020р. у справі № 140/1845/19.
Відповідач стверджує, що позивач отримав безоплатно товар, який згідно з вимогами ПСБО 15 та п/п 134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, підлягає включенню до складу інших доходів, який кваліфікуються як збільшення активів за рахунок виникнення грошових зобов`язання з постачання товарів (металевого брухту), що не підлягає погашенню та зазначено, що підлягає включенню до складу інших доходів отриманий товар у сумі 2482089,00 грн., у тому числі, по періодам - 2018 р. у сумі 1392414 грн. та 1 квартал 2019 р. у сумі 1089675,00 грн. Проте, такі твердження відповідача, не підтверджені належними та допустимими доказами. Як зазначено в Акті перевірки, відповідач поставив під сумнів рух товару, але при цьому товари, поставлені вищевказаними контрагентами, визначає як товари безоплатно отримані позивачем.
Також, суд зазначає, що період за який проводилась перевірка закінчився березнем 2019 р.. але відповідачем було проігноровано надані до перевірки документи, які стосувались порядку проведення розрахунків з АТ «ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ», зокрема, в частині підстав та порядку проведення розрахунків щодо оплати додаткової ціни при досягненні позивачем визначених умовами договорів показників ваги поставленого товару, а саме, така оплата проводиться тільки після підписання сторонами відповідно акту звіряння.
Так, акт звіряння з даним контрагентом за березень 2019 р. було підписано 10 квітня 2019 р. (підстава додаткова угода до договору № 2 до договору поставки № 19/1384) на суму 1 828 529,50 грн.; додаткова угода № 6 - на суму 2 322 076,42 грн.). По додатковій угоді № 7 до договору № 18/2011 відповідний акт звіряння подписаний 20 квітня 2019 р. на суму 89 802,08 грн., тобто загалом по даним додатковим угодам сторонами підтверджено поставку товару на суму 4 240 408,00 грн.
Судом встановлено, що дані операції відображені в обліку за квітень 2019 р., задекларовані на 2 квартал та загалом у Декларації з податку на прибуток за 1 півріччя 2019 р. у стр. 01 «Доходи від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначено суму 147396857,00 грн. Позивачем нараховано податок на прибуток у сумі 142381,00 грн, який перераховано до бюджету.
Також, суд звертає увагу на те, що в Акті перевірки відсутні будь-які докази нікчемності правочину, визнання недійсною угоди, укладеної позивачем та його контрагентом або анулювання виданих цим підприємствам Свідоцтв платника податку на додану вартість або скасована державна реєстрація саме на час господарських відносин з позивачем.
Суд зазначає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, тому припущення відповідача щодо можливості або неможливості виконання контрагентом позивача певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, також від його господарських та виробничих можливостей.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018р. у адміністративній справі № 814/1249/17.
Порушення порядку здійснення господарської діяльності чи сплати податків контрагентом позивача (якщо такі порушення мали місце) та контрагентів по ланцюгу продажу/придбання, тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо вказаних контрагентів, оскільки у відповідності до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 09.01.2007р. (заява № 803/02) у справі «Інтерсплав проти України», від 22.01.2009р. (заява № 3991/03) «Справа БУЛВЕС проти Болгарії», від 18.03.2010 р. (заява № 6689/03) у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії» визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом. Аналогічні положення містяться й в Конституції України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що викладені в Акті перевірки обставини, що слугували прийняттю оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є неправомірними та необгрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно достатті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) М.В. Дєєв

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді І.В.Калита

05.02.2021

Рішення не набрало законної сили 05 лютого 2021 р.

Помічник судді І.В.Калита