Справа № 120/8040/20-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 лютого 2021 р. Справа № 120/8040/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Бень Яни Олегівни,

представника відповідача: Гончаренка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державна служба України з безпеки на транспорті

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

18.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що 30.11.2020 року Подільським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №198942, якою накладено штраф в розмірі 8500 грн за порушення положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

На переконання позивача, вказана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення вантажів несуть перевізники. В той же час, позивач зазначає, що під час перевезення вантажів він не був перевізником, а тому не є суб`єктом відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Ухвалою суду від 23.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою адміністративну справу призначено до розгляду в судовому засідання на 20.01.2021 року.

20.01.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказав, що 27.11.2020 року у пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка 423км+647м посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом BENALU, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що використовувався перевізником ОСОБА_1 . Під час зважування транспортного засобу, встановлено фактичне навантаження на одиничну вісь - 11,840 тон, при допустимих 11 т., що зафіксовано в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та акті про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів.

30.11.2020 року в Подільському міжрегіональному Управлінні Укратрансбзепеки позивач жодних документальних або інших доказів, які б спростували факт перевищення транспортним засобом вагових параметрів не надав. Крім того, позивач не заперечував щодо визначення його, як перевізником.

На переконання представника відповідача, при винесенні оскаржуваної постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу штрафу № 198942 від 30.11.2020 року, за порушення абз. 14 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», Подільське міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області діяло в порядку та у спосіб, передбачений законом, а тому підстави для скасування постанови відсутні.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою суду від 20.01.2021 року за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 02.02.2021 року.

02.02.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій останній, окрім іншого, зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують того, що він не був перевізником та не може бути суб`єктом відповідальності.

02.02.2021 року позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною першою статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за встановленою явкою.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечив та просив в задоволені позову відмовити покликаючись на мотиви, наведені у відзиві на позовну заяву, а також в усних поясненнях, наданих по суті заявлених позовних вимог. Зокрема зазначив, що позивач був присутній під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та не заперечував щодо визначення його, як перевізника. Заперечуючи щодо застосування до нього адміністративно-господарського штрафу посилався виключно на те, що габаритно-ваговий контроль проведено на несертифікованому обладнанні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

27.11.2020 року на автомобільній дорозі М-12 Стрий-Тернопіль- Кропивницький-Знам`янка (423 км. + 647 м.) працівниками Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF XF 105.460 державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп BENALU T 34С-1, державний номерний знак НОМЕР_2 .

За наслідками проведеного габаритно-вагового контролю посадовими особами управління складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.11.2020 року, в якому зафіксовано перевезення вантажу згідно ТТН №1267 від 27.11.2020 року з перевищенням нормативно вагових параметрів на 7.6%, відповідальність за що передбачена ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

За результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, 30.11.2020 року Подільським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 198942. Цією постановою накладено на ОСОБА_1 штраф в сумі 8500 грн. за порушення положень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погодившись із прийнятою постановою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

За п. 4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон від 05.04.2001 № 2344-ІІІ), Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон 30.06.1993 № 3353-XII), Закон України, «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV (далі - Закон від 08.09.2005 № 2862-IV), Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 671 від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879), Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України № 1306), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з ст. 5 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком № 1567.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до ст. 60 Закону від 05.04.2001 № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, як зазначено в абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону від 05.04.2001 № 2344-III, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

Таким чином, визначальним в межах розгляду цієї справи суд вважає встановлення факту того, чи є позивач перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, адже доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону від 05.04.2001 № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно зі ст. 33 Закону від 05.04.2001 № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Судом встановлено, що 21.01.2020 року для виконання договору доручення, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися від його імені (продати, обміняти, здати в оренду за ціну та на умовах на його розсуд) належним йому, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , транспортний засіб марки DAF, моделі XF 105,460, що підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю.

Отже, вищезазначений транспортний засіб DAF, моделі XF 105,460, під керуванням водія ОСОБА_2 , на момент проведення габаритно - вагового контролю 27.11.2020 перебував у законному користуванні ОСОБА_3 , який міг розпоряджатися зазначеним транспортним засобом на власний розсуд (продати, обміняти, здати в оренду).

Додатковим підтвердженням цих обставин, є товарно-транспортна накладна №1262 від 27.11.2020 року, в якій чітко відображено, що саме ТОВ «Аврора 2011»(а не власник транспортного засобу) є автомобільним перевізником.

ТТН №1262 від 27.11.2020 року була пред`явлена посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області при здійсненні габаритно-ваговий контролю, що підтверджується актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.11.2020 року.

За таких обставин, слід дійти обґрунтованого висновку про те, що акт перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів та акт проведення перевірки, який складено без встановлення перевізника (належного суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт), не може бути належною підставою для притягнення позивача, як власника транспортного засобу, до адміністративно-господарської відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що під час здійснення перевезення вантажу транспортний засіб позивача використовувався іншим суб`єктом господарювання, в зв`язку із чим, позивач не може нести відповідальність за результати його господарської діяльності.

Додатково, суд враховує положення частини першої статті 50 Закону від 05.04.2001 № 2344-III, згідно з якими договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Таким чином, ТТН №1262 від 27.11.2020 року вважається самостійним документом на підтвердження факту укладення договору перевезення і безспірно свідчить про те, що в даному випадку саме ТОВ «Аврора 2011», а не позивач як власник транспортного засобу, є автомобільним перевізником.

Враховуючи, що 30.11.2020 при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем не встановлено належних обставин справи, зокрема, щодо перевізника, та як наслідок, накладено адміністративно-господарський штраф на власника транспортного засобу, який у разі передачі транспортного засобу в оренду/позику, не повинен нести відповідальність за порушення перевізниками законодавства про автомобільний транспорт, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та їх задоволення.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 09.08.2019 справа № 806/1450/16, яка в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для застосування.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" , "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Водночас, встановлена судом неповнота з`ясування обставин справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт та помилкове застосування відповідачем норм матеріального права при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності є безумовною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, що у свою чергу виключає необхідність надання оцінки іншим аргументам відповідача, наведеним у відзиві на позовну заяву, та поясненнях, наданих під час розгляду справи по суті.

Доводи відповідача про те, що оскільки позивач зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності та займається у своїй діяльності, зокрема, згідно КВЕД 41.49 «Вантажний автомобільний транспорт», посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області правильно визначено перевізника, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказане аж ніяк не може свідчити про те, що саме позивач був перевізником 27.11.2020 року.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 198942 від 30.11.2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м. Київ, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, ).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 08.02.2021 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна