Справа № 727/152/21
Суддя: Семенко О. В.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/152/21
Провадження № 2-а/727/10/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Семенко О.В.

секретар судових засідань Семенишин І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівці в порядку ст.286 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПП в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до УПП в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 25.12.2020 року відносно нього винесено постанову серії ДП 18 №820021 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за те, що 25.12.2020 року о 14-05 год. він, керуючи автомобілем, порушив користування світловими приладами, а саме не ввімкнув покажчик повороту при з*їзді з кільця, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР України.

Вважає, що дана постанова є необґрунтованою, постановленою без об*єктивної оцінки доказів.

В своєму позові вказав, що 25.12.2020 р. після його зупинки лейтенантом патрульної поліції ОСОБА_2, він попросив надати відповідні докази правопорушення. Однак таких доказів поліцейський ОСОБА_2 не надав. Фактично в даній справі існує тільки два документа: сама оскаржувана постанова та рапорт поліцейського 2-го взводу роти № 1 батальйону УПП в Чернівецькій області ОСОБА_3. Вказав, що станом на момент складання оскаржуваної постанови йому рапорт для ознайомлення наданий не був. За поясненнями лейтенанта ОСОБА_2 під час складання оскаржуваної постанови - рапорт буде складено пізніше, після винесення самої постанови. Таким чином, фактично на момент розгляду справи у лейтенанта ОСОБА_2 не було жодного доказу здійснення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Щодо рапорту поліцейського ОСОБА_3 зазначив, що його рапорт з*явився виключно після вручення йому оскаржуваної постанови. Тобто такий рапорт не був предметом розгляду під час винесення постанови. Крім того, наведені обставини підтверджуються відеозаписом, який він здійснював під час спілкування з поліцейськими.

Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 №820021, складену відносно нього, а також стягнути з УПП в Чернівецькій області понесені судові витрати.

Згідно ст.286 ч.1 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

13 січня 2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі відкрито провадження в порядку ст.286 КАС України, призначено справу до розгляду та надано відповідачу строк для подачі відзиву на адміністративний позов.

Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнав та зазначив, що інспектором УПП в Чернівецькій області ОСОБА_2 25.12.2020 року винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України, а саме за порушення п. 9.2 б ПДР України. Інспектор діяв відповідно до закону. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським було роз*яснино позивачу його процесуальні права та відповідно до вимог чинного законодавства винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. Дана постанова негайно була оголошена ОСОБА_1 та вручена останньому під розписку. Просить суд критично оцінити твердження позивача. Вважає, що інспектор діяв в межах закону, процедура та порядок складання адміністративних матеріалів були дотримані. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи спрямував до канцелярії суду заяву згідно якої просив розгляд справи проводити у його відсутность, позов підтримує повністю та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п.1-2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що постановою серії ДП18 №820021 від 25.12.2020 року, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за те, що 25.12.2020 року о 14-05 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Тойота номерний знак НОМЕР_1 порушив Правила дорожнього руху, а саме на автодорозі Н-03 304 км, на стаціонарному посту с. Атаки порушив користування світловими приладами, а саме не ввімкнув покажчик повороту при з*їзді з кільця, чим порушив п. 9.2 б ПДР України (а.с.6).

Згідно зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач не дотримався вимог статей 251, 254, 283 КУпАП і прийняв не обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого викликав сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також визначено, що постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Зокрема щодо самого факту вчинення позивачем порушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, слід зазначити наступне.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування , проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно п.9.2 б ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач повинен був дотримуватись вимог статей 251, 254, 283 КУпАП і прийняти повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав би сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Однак, процес розгляду справи не відповідав вимогам ст. 279 КУпАП, обставини передбачені ст.280 КУпАП не з`ясовувалися, не враховано те, що позивач вину не визнав.

Наявний в матеріалах справи рапорт працівника поліції, в якому зазначено, що ОСОБА_1 допустив порушення п. 9.2 б ПДР України не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (п.53 постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 20.05.2020 року по справі №524/5741/16-а).

Відповідач не надав суду жодного доказу того, що позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом допустив порушення п. 9.2.б ПДР України, а тому суд приймає доводи позивача як такі, що підтверджені матеріалами справи і вважає, що факт порушення позивачем ст.122 ч.2 КпАП України не доведений.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративне правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 1222 КпАП України є недоведеним.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З огляду на встановлені обставини та правові положення, суд, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні обставин справи, досліджених доказів, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є не обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За таких обставин понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню з УПП в Чернівецькій області.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 241-246, 255, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до УПП в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 №820021 від 25.12.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Чернівецькій області на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) - судовий збір сплачений позивачем при поданні позову до суду в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ О.В.Семенко