Справа № 140/5955/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/5955/20 пров. № А/857/14501/20 857/14505/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М. Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року (головуючий суддя: Андрусенко О.О., місце ухвалення - м. Луцьк, дата складення повного тексту рішення 16.10.2020) та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року (головуючий суддя: Андрусенко О.О., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 17.04.2020 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.01.2020 № , № , № , № .

Обґрунтовує позов тим, що контролюючий орган при звірці наданих підприємцем документів за період, що перевірявся, встановив розбіжності між даними платника щодо обсягів загальної суми доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності, та даними перевірки щодо одержаного підприємцем загального оподатковуваного доходу за 2018 рік. Вказаний висновок обґрунтовується тим, що згідно наданих документів по AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» у м. Києві було встановлено надходження на розрахунковий рахунок підприємця грошових коштів, що вносилися підприємцем готівкою як виручка від реалізації продукції за 2018 рік в загальній сумі 22 738 317 грн. На думку контролюючого органу, готівкові кошти в сумі 1658829,15 грн (на суму яких виникло відхилення за даними перевірки) були внесені ФOП ОСОБА_1 на її розрахунковий рахунок як виручка від реалізації торгівельної продукції, a тому останньою занижено суми доходу, одержаного від провадження господарської діяльності за 2018 на 1658829,15 грн., чим порушено пункт 164.1 статті164, пункт 177.2 статті 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI. Вказаний висновок відповідача ФОП ОСОБА_1 вважає хибним, безпідставним та необґрунтованим, оскільки власні кошти, які фізична особа-підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування, зараховує на розрахунковий рахунок, не включаються до складу доходу (виручки у грошовій та натуральній формі) та не відображаються у Книзі обліку доходів та витрат.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 10 січня 2020 року № в частині визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 462472,20 грн. Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 10 січня 2020 року № в частині визначення податкового зобов`язання з військового збору у розмірі 38539,35 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Із цими судовими рішеннями суду першої інстанції не погодилися сторони та оскаржили їх в апеляційному порядку.

Позивачка в апеляційній скарзі покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві. Просить рішення від 06.10.2020 в частині відмови від позову скасувати та прийняти у цій частині нове про задоволення позову.

Щодо додаткового рішення від 19.10.2020, то просить в частині відмови в задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення скасувати та у цій частині прийняти нове про задоволення заяви, оскільки жодним чином не завищено розмір витрат на правничу допомогу, адже не враховано часу на підготовку до судових засідань, прибуття до суду і повернення до робочого місця.

Відповідач обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує, що актом констатовано порушення ФOП ОСОБА_1 вимог пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177, підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень ПК України в частині заниження чистого доходу всього на суму 3 371 689,15 грн, тa, як наслідок, донараховано податок на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами зa результатами річного декларування за перевіряємий період у загальній сумі 606 905,38 грн тa військового збору, щo підлягає сплаті на 50 575,45 грн. Просить рішення від 06.10.2020 в частині задоволення позову скасувати та прийняти у цій частині нове про відмову в задоволенні позову.

Щодо додаткового рішення від 19.10.2020, то просить в частині задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення скасувати і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні цієї заяви, оскільки позивачка не надала жодного первинного документу на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, зокрема: ні договору про надання правничої допомоги, ні документів, що свідчать про оплату таких витрат, ні детального опису робіт (надання послуг) та затраченого адвокатом часу на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Позивачка, 16.01.2021 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відхилити апеляційну скаргу відповідача.

Представники позивачки Бурда Д.П., Красун В.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, пояснення надали аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просили апеляційну скаргу задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Представник відповідача Сахарчук А.А., у судовому засіданні апеляційну скаргу просив задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволеними бути не можуть з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 28.12.2019 № 8316/03-20-33-02- «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018».

Документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

1. п. 44.1 ст. 44, п. 176.1 «а» ст. 176, п. 177.10 cт. 177 ПК України та п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV щодо неналежного обліку доходів і витрат;

2. п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 176.1 «а» ст. 176 розділу IV ПК України, щодо заниження загального оподатковуваного доходу, завищення витрат та відповідно заниження об`єкту оподаткування та включення до декларацій про доходи, одержані зa період 2017, 2018 перекручених даних.

Донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету 2017-2018 років. в загальній 606905,38 грн, в тому числі: - зa 2017 рік - нa 131858,53 грн; - за 2018 рік - на 475046,85 грн.

3. пп. 1.2, пп. 1.6 п. 16. прим. 1 підрозд. 10 розділу XХ ПК України щодо заниження об`єкта оподаткування військовим збором, в результаті чого занижено суму збору, що підлягає сплаті до бюджету з доходів, отриманих від провадження підприємницької діяльності результатами 2017-2018 років в загальній сумі 50575,45 грн, в тому числі:- за 2017 рік - на 10988, 21 грн, - за 2018 рік - на 39587, 24 грн.

4. п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 . ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 «Порядок обчислення і сплати єдиного внеску» Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI та пп. 3 п. 5 рoздiлy IV «Iнcтpyкцiї про пopядoк нарахування і сплати єдиного внеску нa загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Мінфіну України № 449 від 20.04.2015, щoдo повноти нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, внаслідок заниження бази нарахування єдиного внеску зa 2017 та зa 2018 роки

Донараховано єдиний соціальний внесок за 2017-2018 роки з суми заниженої бази нарахування єдиного внеску в загальній сумі 96278,57 грн, в т. ч.: - зa 2017 рік - 2850,16 грн, - зa 2018 рік - 93428, 41 грн.

У зв`язку з встановленими перевіркою порушеннями та донарахуванням зa наслідками перевірки сум податкових зобов`язань за страховими внесками ОСОБА_1 необхідно пoдaти Звіт про суми добровільних внесків передбачених договором про добровільну участь, які пiдлягaють сплаті та суми доплати до фіскальних органів, Додаток 6 таблиця 3 «Відомості про збільшення або зменшення сум заборгованості зa страховими внесками за результатами проведеної перевірки» за 2017-2018 роки.

5. п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України щoдo заниження податкового зобов`язання зa 2018 рік на загальну суму ПДB 276472 грн, обсяг постачання 1382358 грн по реалізованих товарно-матеріальних цінностях (роботах/послугах).

Донараховано податок нa додану вартість: зa 2018 рік нa загальну суму ПДВ 276472 грн, в т.ч. - зa січень 2018 року нa 34228 грн, - зa березень 2018 року на 23746 грн, - зa квітень 2018 року на 2664 грн, - зa травень 2018 року нa 93019 грн, - зa липень 2018 року нa 45278 грн, - зa серпень 2018 року нa 18800 грн, - зa вересень 2018 року на 23996 грн, - за жовтень 2018 року нa 32243 грн, - за листопад 2018 року нa 1419 грн, - зa грудень 2018 року на 1079 грн.

6. п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чoгo встановлено відсутність реєстрації в Єдиному peєcтpi податкових накладних нa загальну суму податку на додану вартість 276472 грн.

Враховуючи вищевикладене, контролюючим органом 10.01.2020 винесені податкові повідомлення-рішення від 10.01.2020 № з податку на доходи фізичних осіб (606905,38 грн. за податковими зобов`язаннями, 303452,69 грн за штрафними санкціями), № по військовому збору (50575,45 грн за податковими зобов`язаннями, 25287,72 грн за штрафними санкціями), № з податку на додану вартість (276472,00 грн за податковими зобов`язаннями та 138236,00 грн за штрафними санкціями), № за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на загальну суму 138236,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не спростовано висновків акту перевірки щодо заниження підприємцем податкових зобов`язань при сплаті податку з доходів фізичних осіб та військового збору із суми 1 658 829,15 грн, то податковим органом правомірно збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, на суму 447883,87 грн, з яких 298589,25 грн за податковим зобов`язанням та 149294,62 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, згідно з податковим повідомленням-рішенням № , а також збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами, за результатами річного декларування, на суму 37323,66 грн, з яких 24882,44 грн за податковими зобов`язаннями, 12441,22 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, на підставі податкового повідомлення-рішення № , а тому у цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки відповідачем під час перевірки безпідставно зроблено висновок про завищення підприємцем ОСОБА_1 витрат у сумі 1 712 860,00 грн та неправомірно донараховано з цієї суми грошові зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб та військового збору і застосовано штрафні санкції, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.01.2020 № в частині визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 462472,20 грн, в т. ч. 308314,80 грн основного платежу та 154157,40 грн штрафних санкцій, та № в частині визначення податкового зобов`язання з військового збору у розмірі 38539,35 грн, в т. ч. 25692,90 грн основного платежу та 12846,45 грн штрафних санкцій, підлягають до задоволення.

Крім цього, оскільки при перевірці було встановлено факт внесення на рахунок позивачки у банку готівки у розмірі 1658829,15 грн, яка є виручкою за реалізовані товари, а відтак об`єктом оподаткування ПДВ, доказів про сплату ПДВ з вказаної суми позивач не надав, суд першої інстанції вважав, що відповідачем правомірно визначено податкове зобов`язання із вказаної суми у розмірі 276472,00 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 138236,00 грн відповідно до вимог ст. 54 та 123 ПК України.

Також, оскільки перевіркою своєчасності реєстрації податкових накладних з ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних підприємцем ОСОБА_1 встановлено порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України, зокрема, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, не зареєстровано податкові накладні на загальну суму ПДВ 276472,00 грн (сума ПДВ обрахована із суми виручки 1658829,15 грн), застосування відповідачем штрафних санкцій у розмірі 138236 грн за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних є правомірним.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Статтею 177 Податкового кодексу України встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до п. 161 ст. 161 Податкового кодексу України платниками податку: є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Підпунктом 163.1 п. 163 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п. п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Згідно п. п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно акту перевірки від 28.12.2019 № 8316/03-20-33-02- встановлено заниження суми оподатковуваного доходу за 2018 рік на 1 658 829,15 грн, за рахунок не включення підприємцем до оподатковуваного доходу коштів, отриманих на розрахунковий рахунок. У ході планової виїзної перевірки, згідно наданих документів (виписок по рахунках банку самостійно роздрукованих платником з системи Клієнт-Банк) по AT «РАЙФФАЙЗЕН БAHK АВАЛЬ» у м. Києві, встановлено надходження на розрахунковий рахунок ФOП ОСОБА_1 грошових коштів, що вносилися підприємцем готівкою як виручка від реалізації продукції за 2018 у загальній сумі 22 738 317 грн.

Під час позапланової перевірки за цей же період підприємцем було надано самостійно роздруковані виписки з системи Клієнт-Банк, у яких у призначенні платежу замість внесення виручки було зазначено - внесення власних коштів, зокрема за: 11.01.2018 на суму 165000 грн, за 09.02.2018 -130500 грн, за 02.03.2018 - 111200 грн, за 13.04.2018 - 146000 грн, за 02.05.2018 - 286100 грн, за 15.06.2018 - 113000 грн, за 09.07.2018 - 198900 грн, за 16.07.2018 - 150000 грн, за 01.08.2018 - 170000 грн, за 17.09.2018 - 160000 грн, за 02.10.2018 - 94800 грн, 18.10.2018 - 52000 грн, за 15.11.2018 - 38900 грн.

Згідно банківських виписок AT «РАЙФФАЙЗЕН БAHK АВАЛЬ» у м. Києві, долучених позивачем до позовної заяви, вбачається, що у графі «Призначення платежу» по операціях на загальну суму 1816400 грн вказано «Внесення власних коштів через ОСОБА_1 ».

У свою чергу, у заявах на переказ готівки від 11.01.2018 на суму 165000 грн, від 09.02.2018 - 130500 грн, від 02.03.2018 - 111200 грн, від 13.04.2018 - 146000 грн, від 02.05.2018 - 286100 грн, від 15.06.2018 - 113000 грн, від 09.07.2018 - 198900 грн, за 16.07.2018 - від 150000 грн, від 01.08.2018 - 170000 грн, від 17.09.2018 - 160000 грн, від 02.10.2018 - 94800 грн, від 18.10.2018 - 52000 грн, від 15.11.2018 - 38900 грн, (а. с. 146-152 том 3) копії яких були надані AT «РАЙФФАЙЗЕН БAHK АВАЛЬ» у м. Києві на запит суду першої інстанції, як призначення платежу вказано «Виручка за продовольчі товари через ОСОБА_1 ».

Отже, перевіркою встановлено порушення ФOП ОСОБА_1 вимог п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п.п. 1.2, ч. 3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого доходу на суму 1658829,15 грн, тa, як наслідок, донараховано податок на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами зa результатами річного декларування у сумі 298589,25 грн. тa військового збору, щo підлягає сплаті на 24882,44 гривень.

Виявлені факти заниження доходу зa 2018 рік нa 1658829,15 грн, на думку податкового органу, призвели до порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме: за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 року не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 276472,00 грн.

У зв`язку з встановленням при перевірці обставинами, зокрема, заниження ОСОБА_1 доходу у 2018 році на 1658829,15 грн ГУ ДПС у Волинській області 10.01.2020 податковим повідомленням-рішенням № збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, на суму 447883,87 грн, з яких 298589,25 грн за податковим зобов`язанням та 149294,62 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно податкового повідомлення-рішення № збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами, за результатами річного декларування, на суму 37323,66 грн, з яких 24882,44 грн. за податковими зобов`язаннями, 12441,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Крім того, податковим повідомленням-рішенням № від 10.01.2020 р. збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, на загальну суму 414 708 грн, з яких 276472 грн за податковими зобов`язаннями, 138 236 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, оскільки при перевірці було встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 суми доходу, одержаного від провадження господарської діяльності зa 2018 рік нa 1658 829,15 грн, тобто вищезазначені господарські операції мали вплив на формування податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Податковим повідомленням-рішенням № від 10.01.2020, застосовано штраф у розмірі 50% за платежем податок на додану вартість у сумі 138236 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних.

Проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума в розмірі 1658829,15 грн (а. с. 51 зворот том 1) була внесена позивачкою на банківський рахунок, як виручка за товари, з якої, відповідно до вимог ПК України необхідно було сплатити податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. Отже, контролюючий орган зробив вірний висновок про те, що ФОП ОСОБА_1 занижено дохід у 2018 році на вище зазначену суму з якої не було сплачено обов`язкові платежі до бюджету.

У свою чергу, покликання позивачки про те, що кошти у зазначеному розмірі є її особистими, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки такі спростовуються заявами на переказ готівки, яка вносилась особисто ОСОБА_1 , згідно яких у графі «Призначення платежу» вказано «Виручка за продовольчі товари через ОСОБА_1 » (а. с. 146-152 том 3).

Отже, на думку суд апеляційної інстанції, податковим органом правомірно збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, на суму 447883,87 грн, з яких 298589,25 грн за податковим зобов`язанням та 149294,62 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, згідно з податковим повідомленням-рішенням № , а також збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами, за результатами річного декларування, на суму 37323,66 грн, з яких 24882,44 грн. за податковими зобов`язаннями, 12441,22 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, на підставі податкового повідомлення-рішення № , а тому у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Однак, стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.01.2020 № в частині визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 462472,20 грн, в т. ч. 308314,80 грн. основного платежу та 154157,40 грн штрафних санкцій, та № в частині визначення податкового зобов`язання з військового збору у розмірі 38539,35 грн, в т. ч. 25692,90 грн основного платежу та 12846,45 грн штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

В акті перевірки (а. с. 51 зворот том 1) вказано, що підприємцем у графі 6 «Сума витрат пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)» зазначалися загальні суми, що були сплачені за придбані товаро-матеріальні цінності, згідно платіжних документів зазначених у графі 5 «Реквізити документа, що підтверджує понесені витрати». Згідно наданої під час позапланової перевірки Книги обліку доходів і витрат було встановлено, що підприємцем самостійно було добавлено графу 6а «Денні витрати», в якій було зазначено суми витрат, однак зазначені суми витрат не відповідають собівартості проданого протягом дня товару, дохід від реалізації якого було відображено у графі 2 «Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності.

Перевіркою контролюючого органу правильності визначення витрат, відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено їх завищення на загальну суму 1 712 860,00 грн (у т. ч. за 2017 рік 732 540,00 грн, за 2018 рік 980 320,00 грн.), які документально не підтверджені, використані не в господарській діяльності та безпосередньо не пов`язані з отриманням доходів (включено до витрат собівартість товару, який ще не було реалізовано, тобто залишки товарно-матеріальних цінностей).

Зокрема, розбіжність за 2017 рік у правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу в сумі 732540 грн виникла в результаті неналежного ведення Книги обліку доходів і витрат та зайвого включення ФОП ОСОБА_1 до документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що відображені в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік витрат, які не відповідають вимогам п.п, 177.4.1 п. 177.4 ст.177 ПК України, оскільки до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції витрат в сумі 732540 грн (включено до витрат собівартість товару, який ще не було реалізовано, тобто залишки ТМЦ). Так, згідно документів наданих для проведення перевірки, що підтверджують придбання, реалізацію та використання ТМЦ (податкових та видаткових накладних на придбання та реалізацію товару, інформації щодо номенклатури та ціни товару з Системи зберігання і збору даних реєстраторів розрахункових, операцій), визначено вартість ТМЦ, що може прийняти участь у формуванні валових витрат в сумі 13822180,30 грн.

Розбіжність за 2018 рік у правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу в сумі 980320 грн. виникла в результаті неналежного ведення Книги обліку доходів і витрат та зайвого включення ФОП ОСОБА_1 до документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що відображені в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік витрат, які не відповідають вимогам п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПК України, оскільки до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції витрат в сумі 980320 грн (включено до витрат собівартість товару, який ще не було реалізовано, тобто залишки ТМЦ). Так, згідно документів наданих для проведення перевірки, що підтверджують придбання, реалізацію та використання ТМЦ (податкових та видаткових накладних на придбання та реалізацію товару, інформації щодо номенклатури та ціни товару з Системи зберігання і збору даних реєстраторів розрахункових операцій), визначено вартість ТМЦ, що може прийняти участь у формуванні валових витрат в сумі 16985987,39 грн (а. с. 52 зворот том 1).

Відповідно до п.п. 177.4.1-177.4.4. п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту; документально не підтверджені витрати.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розрахунок завищення вартості товарно-матеріальних цінностей, які були включені до витрат у 2017 та 2018 роках, наведено відповідачем у додатках № 3 та № 4 до акту перевірки (а. с. 66 зворот-68 том 1).

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що в цих додатках до акту перевірки і у самому акті перевірки, контролюючи органом не вказано реквізитів і назви документів, на основі яких було складено таблиці розбіжностей. У самих таблицях лише вказано загальні дані про кількість і ціну придбаного та реалізованого товару за 2017 та 2018 роки, при цьому не є можливим встановити на підставі яких даних обраховано саме такі цифри, які первинні документи підтверджують придбання і реалізацію саме у такій кількості товарів, не зазначено чи бралися до уваги товари, які могли бути придбані раніше, а реалізовані у періоді, що перевірявся. Таблиці не містять посилання на податкові накладні, розрахункові документи, які підтверджують факт придбання і реалізації товарів.

Крім цього, відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції, підтверджуючих документів, на підставі яких було обраховано розбіжності у правильності визначення витрат позивачки за 2017 та 2018 роки надано не було.

У свою чергу, позивачем до матеріалів справи було долучено компакт-диск (а. с. 101 том 3) зі сканованими копіями (завіреними електронним цифровим підписом) накладних та касових чеків по усіх найменуваннях товарів, які наведені у додатках 3 та 4 до акту перевірки. При дослідженні вказаних електронних копій встановлено наявність розбіжностей у кількості придбаних і реалізованих товарів із даними таблиць, складених при перевірці.

Таким чином, наведені у акті перевірки факти про наявність розбіжностей у правильності визначення витрат не підтверджені належними документами, перелік таких документів не описано у акті перевірки, а тому не є достатніми та переконливими аргументами, які свідчать про наявність у діях підприємця ОСОБА_1 порушень при формуванні витрат від реалізації товарів. Оскільки, ні у акті перевірки, ні при розгляді справи відповідачем не надано обґрунтованих доказами пояснень на підтвердження того факту, що витрати, понесені підприємцем ОСОБА_1 є такими, що не пов`язані з її господарською діяльністю.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстнації, що відповідачем під час перевірки безпідставно зроблено висновок про завищення підприємцем ОСОБА_1 витрат у сумі 1712860,00 грн та неправомірно донараховано з цієї суми грошові зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб та військового збору і застосовано штрафні санкції, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.01.2020 № в частині визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 462472,20 грн, в т. ч. 308314,80 грн основного платежу та 154157,40 грн штрафних санкцій, та № в частині визначення податкового зобов`язання з військового збору у розмірі 38539,35 грн, в т. ч. 25692,90 грн основного платежу та 12846,45 грн штрафних санкцій, підлягають задоволенню.

Щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.01.2020 № , яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість (276472,00 грн за податковими зобов`язаннями та 138236,00 грн за штрафними санкціями), та № про застосування штрафних санкцій за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на загальну суму 138236,00 грн, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Підпунктом «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Судом апеляційної інстанції вище було встановлено, факт внесення на рахунок позивачки у банк готівки у розмірі 1658829,15 грн, яка є виручкою від реалізації товару, отже вказана сума є об`єктом оподаткування ПДВ.

Однак, доказів про сплату ПДВ з вказаної суми позивачкою не надано, що у свою чергу дає підстави для висновку суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем правомірно визначено податкове зобов`язання із вказаної суми у розмірі 276472,00 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 138236,00 грн відповідно до вимог ст. 54 та 123 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення № скасуванню не підлягає.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно до п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 Кодексу.

Суд апеляційної інстанції зазаначає, що оскільки перевіркою своєчасності реєстрації податкових накладних з ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних підприємцем ОСОБА_1 встановлено порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України, зокрема, за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 не зареєстровано податкові накладні на загальну суму ПДВ 276472,00 грн, сума ПДВ обрахована із суми виручки 1658829,15 грн та доказів на спростування зазначених фактів позивачкою на надано, контролюючим органом правомірно застосовано штрафні санкції у розмірі 138236 грн за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних. Отже, податкове повідомлення-рішення № скасуванню не підлягає.

Щодо додаткового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з предмета спору та критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, та стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції додано, зокрема: договір від 09.01.2020 № 2 про надання правової допомоги, платіжне доручення від 11.01.2020 № 6 на суму 30000 грн про оплату правничої допомоги згідно договору № 2 від 09.01.2020, банківські виписки від 11.01.2020, акт прийому-передачі послуг з надання правової допомоги (детальний опис наданих послуг) від 07.10.2020 (а. с. 244-252 том 3)

Згідно з наданого акту прийому-передачі послуг з надання правової допомоги (детальний опис наданих послуг) від 07.10.2020, адвокатами було надано послуг на загальну суму 60000,00 грн., що включає: 09.01.2020 - зустріч з клієнтом, погодження умов і підготовка договору про надання правової допомоги, надання усних консультацій (1 год.); 10.01.2020 - вивчення і аналіз документів (4 год.); 13.01.2020-14.01.2020 - підготовка заперечень на акт перевірки (10 год.); 15.01.2020 - зустріч з клієнтом, підписання заперечень на акт перевірки (1 год.); 16.01.2020 - вивчення і аналіз документів (2 год.); 16.01.2020, 19.01.2020, 20.01.2020 - підготовка скарги щодо скасування оскарження вимоги про сплати боргу (недоїмки) від 10.01.2020 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.01.2020 №, скарги на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 10.01.2020 № , № , № , № (15 год.); 21.01.2020 - зустріч з клієнтом, підписання скарги щодо скасування оскарження вимоги про сплати боргу (недоїмки) від 10.01.2020 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.01.2020 № , скарги на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 10.01.2020 № , № , № , № (1 год.); 25.02.2020 - вивчення і аналіз рішення про результати розгляду скарги від 20.02.2020 (1 год.); 24.03.2020 - вивчення і аналіз рішення ДПС України від 19.03.2020 (1 год.); 25.03.2020-16.04.2020 - підготовка позовної заяви з додатками, підготовка електронних доказів у справі (55 год.); 17.04.2020 - зустріч з клієнтом, підписання позовної заяви з додатками (1 год.); 24.01.2020 - підготовка та підписання заяви про усунення недоліків позовної заяви (1 год.); 26.05.2020, 12.06.2020, 06.07.2020, 16.07.2020, 27.07.2020, 04.08.2020, 04.09.2020, 25.09.2020, 06.10.2020 - участь у судових засіданнях (8 год.); 07.10.2020 - підготовка акту виконаних робіт та заяви про стягнення витрат на правову допомогу (1 год); разом 102 год.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

З огляду на обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що позовні вимоги у цій справі задоволено частково, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 8000 грн.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу в розмір 60000 грн не підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень, ще й тому, що матеріалами справи не доведено обставини, які свідчать про фактичне понесення позивачкою витрат саме в сумі 60000 грн, адже, згідно платіжного доручення № 6 від 11.01.2020 (а. с. 247 том 3), оплачені витрати на правову допомогу позивачкою становили 30000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу підлягає стягненню в сумі 8000 грн.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Волинській області не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судові рішення, зводяться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення та додаткове рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 140/5955/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 05.02.2020.