Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 11-89сап20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,

за участю:

секретаря судового засідання Біляр Л. В.,

представника Вищої ради правосуддя - Склярук Ю. В.,

розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 , який діє через адвоката Юшина Дениса Володимировича, на рішення Вищої ради правосуддя від 06 лютого 2020 року № 321/0/15-20 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 про притягнення судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності»,

ВСТАНОВИЛА:

1. 10 березня 2020 року ОСОБА_1 оскаржив до Великої Палати Верховного Суду рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 06 лютого 2020 року № 321/0/15-20 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя (далі - Друга Дисциплінарна палата ВРП) від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 про притягнення судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - Спірне рішення).

Цим Рішенням ВРП погодилася з висновками її Другої Дисциплінарної палати про те, що поведінка судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 свідчить про наявність у його діях складу дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1, пунктом 4 частини першої частини статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) (істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і призвело до порушення правил щодо юрисдикції; внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод), які суддя допустив унаслідок грубої недбалості.

2. Суддя ОСОБА_1 вважає рішення ВРП та її Другої Дисциплінарної палати такими, що порушують принцип неупередженості та рівності перед законом, що є підставою для скасування цих рішень.

Зауважує, що Друга дисциплінарна палата ВРП рішення від 14 січня 2019 року направила на адресу Старобільського районного суду Луганської області тільки 25 січня 2019 року, хоча відповідно до регламенту ВРП копія цього рішення мала бути вручена або надіслана йому в межах семиденного строку. Надсилання копії оскарженого рішення із двотижневим запізненням значно утруднило оскарження цього рішення, вплинуло на повне та всебічне обґрунтування незгоди із цим рішенням.

Як можна зрозуміти зі звернення ОСОБА_1 , він вбачає дискримінаційні дії з боку ВРП, які проявилися в тому, що ВРП відмовила йому в поновленні строку оскарження.

ВРП не надала значення документам, що є в матеріалах особової справи, із відомостями про те, що він є самотнім батьком неповнолітньої дитини, що протягом останніх років неодноразово отримував додаткові відпустки через хвороби свого сина. Наголошує, що станом на листопад 2018 року здоров`я сина погіршилося. Він разом з дитиною чимало разів відвідував лікарів по всій території України для коректного діагностування хвороби та обрання шляхів лікування.

Зазначає, що 29 січня 2019 року під час ознайомлення з текстом рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП перебував у депресивному стані та не розумів належним чином обставин та наслідків зазначеного рішення. Від здійснення правосуддя його було усунуто на тривалий час.

При цьому на засідання ВРП не зміг прибути його адвокат Гіммельфарб С. О. , що змусило його у короткий проміжок часу укласти угоду з іншим адвокатом, який з об`єктивних причин не був ознайомлений з матеріалами справи. Незважаючи на клопотання про відкладення розгляду дисциплінарного провадження, ВРП ухвалила Спірне рішення.

Дисциплінарний орган не врахував його позитивної характеристики як судді, який сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків, не надав належної оцінки високим результатам кваліфікаційного оцінювання судді.

Із посиланням на положення адміністративного процесуального законодавства, практику Європейського суду з прав людини стверджує, що ВРП тим, що відмовила в розгляді його скарги, позбавила його належного способу захисту від стверджуваного порушення права, діяла упереджено, всупереч принципам рівності перед законом, запобігання всім формам дискримінації. Таке рішення не може залишатися в силі, а підлягає скасуванню.

3. У відзиві на скаргу ВРП зазначає про відсутність підстав, передбачених статтею 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ), за яких рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути скасоване. Оскаржуване рішення в достатній мірі відповідає критерію обґрунтованості, а зазначені в скарзі обставини ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм права, а тому є безпідставними.

ОСОБА_1 та його представника - адвоката Юшина Д. В. належним чином повідомили про час та місце розгляду скарги, інформацію про призначене засідання оприлюднили на офіційному сайті ВРП. Під час засідання будь-яких застережень щодо участі членів ВРП або з інших питань, пов`язаних з розглядом скарги на рішення дисциплінарного органу, не надходило.

4. Скаржник та його представники в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні скарги через необґрунтованість та безпідставність її доводів.

5. Велика Палата Верховного Суду перевірила матеріали скарги та матеріали дисциплінарного провадження щодо судді, всебічно і повно з`ясувала всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга. Відповідаючи на порушені у скарзі питання, Велика Палата Верховного Суду виходить із фактичної та юридичної правової природи дисциплінарного порушення, яке поставлено за провину судді, меж касаційного перегляду та принципів адміністративного судочинства, наявності в дисциплінарному діянні ознак складу порушення, дотримання процедурних повноважень дисциплінарного органу, на підставі яких було прийнято рішення про вчинення суддею дисциплінарного порушення.

6. Факти та обставини, на підставі яких Друга Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що суддя ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, з якими погодилася ВРП, можна викласти таким чином.

Президент України указами від 4 вересня 1995 року № 816/95 і від 10 червня 1997 року № 502/97 призначив ОСОБА_1 на посаду судді Троїцького районного суду Луганської області строком на п`ять років та посаду судді Старобільського районного суду Луганської області в межах п`ятирічного строку відповідно.

Верховна Ради України Постановою від 13 липня 2000 року № 1895-ІІІ обрала скаржника суддею Старобільського районного суду Луганської області безстроково.

7. 02 і 21 березня 2018 року на підставі пункту 19 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1798-VIII від Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) до ВРП надійшли скарги Прокуратури Луганської області (№ 1370/0/20-18, 1370/1/20-18, 1370/2/20-18, 1370/3/20-18, 1370/4/20-18) на дії судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 .

Зі змісту скарг та доданих матеріалів убачається, що суддя ОСОБА_1 з порушеннями правил підсудності та без участі сторін розглянув справу № 431/3573/15-ц. 15 жовтня 2015 року Старобільський районний суд Луганської області за його головування постановив судове рішення, яким зняв заборону на відчуження житла в АДРЕСА_1 .

Під час розгляду цивільної справи № 431/5113/15-ц суддя ОСОБА_1 ухвалою від 23 грудня 2015 року затвердив укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мирову угоду й передав у власність останнього назване помешкання, яке не пов`язане із позовом про стягнення боргу. На підставі ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року державний реєстратор 16 березня 2016 року зареєстрував за ОСОБА_4 право власності на квартиру, яка, своєю чергою, є предметом договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

У скаргах висловлено прохання притягнути суддю Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу між членами ВРП від 2 та 21 березня 2018 року скарги Прокуратури Луганської області передані члену ВРП ОСОБА_6 .

Друга Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 10 вересня 2018 року відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 .

8. 15 червня та 22 серпня 2018 року до ВРП надійшли скарги ОСОБА_7 , народного депутата України ОСОБА_8 , Прокуратури Луганської області (вхідні реєстраційні № 5640/0/20-18, 5640/120-18, 5640/2/20-18, 5640/3/20-18, 5640/4/20-18, 5640/5/20-18) на дії суддів Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

У скаргах йшлося про те, що суддя ОСОБА_1 з порушенням правил підсудності відкрив провадження у справі № 431/4201/15-ц та розглянув її без виклику сторін. У зв`язку із цим скаржники просили притягнути вказаного суддю до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу між членами ВРП від 15 червня та 22 серпня 2018 року скарги передані члену ВРП Волковицькій Н. О.

Друга Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 24 вересня 2018 року відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 за скаргами ОСОБА_7 , народного депутата України ОСОБА_8 , Прокуратури Луганської області та об`єднала її із дисциплінарною справою стосовно судді ОСОБА_1 , відкритою за скаргами Прокуратури Луганської області від 10 вересня 2018 року.

9. Було встановлено також, що суддя Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 ухвалою від 18 серпня 2015 року відкрив провадження у справі № 431/3573/15-ц за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», ПАТ відповідно), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С. П. (далі - Приватний нотаріус), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі - Департамент), Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції міста Києва (далі - відділ ДВС), ОСОБА_10 , про визнання недійсним договорів кредитування, іпотеки, поруки, попереднього договору купівлі-продажу, укладеного під впливом обману та помилки, порушення Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Спірні відносини стосувалися визнання недійсним договору поруки, договору іпотеки та попереднього договору купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_1 . На підставі виконавчого напису нотаріуса від 6 травня 2014 року № 518 було відкрито виконавче провадження № 43502507 (постанова № ВП 43502507 від 3 червня 2014 року) та в його межах накладено арешт на квартиру, що є предметом спору, а також заборонено відчуження квартири на підставі договору іпотеки та договору купівлі-продажу.

Суддя призначив попереднє судове засідання на 27 серпня 2015 року. У цей день сторони не з`явились на судове засідання, через що суд призначив судове засідання на 04 вересня 2015 року. Потім розгляди справи призначали на 5 і 15 жовтня 2015 року, які відкладали через неявку сторін.

Старобільський районний суд Луганської області рішенням від 15 жовтня 2015 року частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 . Визнав недійсними: договір поруки від 7 квітня 2007 року, які уклали ОСОБА_10 та ПАТ «КБ «Надра»; договір іпотеки, укладений 7 квітня 2007 року між ОСОБА_10 та ПАТ «КБ «Надра», посвідчений Приватним нотаріусом; зобов`язав відділ ДВС та Державну реєстраційну службу України (далі - Реєстраційна служба) скасувати постанову відділу ДВС від 3 червня 2014 року ВП № 43502507 та зняти арешт з квартири у АДРЕСА_1 і заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, накладену Приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки від 7 квітня 2007 року. Зобов`язав відділ ДВС та Реєстраційну службу внести до Єдиного реєстру правочинів та Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відомості про зняття заборон та арештів, накладених на об`єкт нерухомого майна, шляхом внесення певних даних (державний номер 1443, заборона № 1444). Визнав недійсним попередній договір купівлі-продажу, укладений 1 червня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ; зобов`язав відділ ДВС та Реєстраційну службу зняти заборону відчуження за номером 1619, реєстровий номер 1618, за попереднім договором від 1 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Швець Р. О. Зобов`язав відділ ДВС та Реєстраційну службу внести до державних реєстрів відомості про зняття заборон та арештів з нерухомого майна - квартири за у АДРЕСА_2 .

Відмовив у задоволенні позову в частині визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту від 7 квітня 2007 року № 74/П/05/2007-840, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра».

27 жовтня 2015 року на виконання цього рішення видав позивачу ( ОСОБА_3 ) чотири виконавчі листи.

Доказів надсилання копії рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 жовтня 2015 року учасникам справи матеріали справи не містять.

Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 28 березня 2016 року скасував рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 жовтня 2015 року, провадження у справі закрив у зв`язку із відмовою позивача ОСОБА_3 від позовних вимог.

Того ж дня Апеляційний суд Луганської області постановив окрему ухвалу, в якій зазначив, що спірні відносини стосувалися нерухомого майна, яке знаходиться в м. Києві. За правилами статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) така справа не підсудна Старобільському районному суду Луганської області. Цей же суд звернув увагу, що у справі немає документального підтвердження надсилання копій рішення суду від 15 жовтня 2015 року та його отримання особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні.

Наголосив, що виконавчий лист видається за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, тобто після закінчення строку подання апеляційної скарги. При цьому особи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Попри відсутність відомостей про отримання такими особами копії судового рішення від 15 жовтня 2015 року суд першої інстанції за заявою позивача 27 жовтня 2015 року видав виконавчий лист, що є грубим порушенням норм цивільного процесуального законодавства.

10. З 14 грудня 2015 року в провадженні судді ОСОБА_1 знаходилася справа № 431/5113/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 30 000 грн. Того самого дня суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду на 23 грудня 2015 року. Копії цієї ухвали учасникам справи не надсилав.

Від сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі та повідомлення про укладення мирової угоди.

У судовому засіданні 23 грудня 2015 року суддя ОСОБА_1 постановив ухвалу, якою затвердив укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мирову угоду. За умовами цієї угоди ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_4 квартиру, яка складається із чотирьох кімнат, загальною площею 137,5 кв. м, жилою площею 70,1 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Протягом 3 календарних днів з моменту набрання чинності ухвалою суду ОСОБА_3 зобов`язаний передати у власність ОСОБА_4 цю квартиру за оціночною вартістю згідно з актом (висновком) оцінки, що буде внесено до Державного реєстру прав реєстрації нерухомого майна. Отриману квартиру слід розглядати як плату за отриману позику. Провадження у справі закрив.

Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 18 квітня 2016 року скасував ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду. У своєму рішенні зазначив, що суд першої інстанції з порушенням вимог статей 16, 175, 212-214 ЦПК України фактично передав у власність нерухоме майно - житло, яке не стосувалося предмета позову. Всупереч положенням статей 57-60 ЦПК України затвердив мирову угоду за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів. Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення боргу в розмірі 30 000 грн на підставі боргової розписки. Натомість у матеріалах справи відсутня розписка на вказану суму, при цьому є копія розписки на суму 3 000 000 грн. Документів, які б підтверджували право власності відповідача на квартиру, яка була передана у власність, немає.

Апеляційний суд Луганської області в окремій ухвалі від 18 квітня 2016 року зазначив, що суддя ОСОБА_1 з порушенням вимог статті 121 ЦПК України не звернувся до відповідного органу реєстрації для встановлення місця перебування та місця проживання відповідача. Невиконання суддею вимог процесуального закону надалі призвело до порушення правил визначення підсудності, передбачених статтею 109 ЦПК України.

За наслідками нового розгляду Старобільський районний суд Луганської області ухвалою від 26 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 визнав неподаною та повернув позивачу.

11. Суддя Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 ухвалою від 6 жовтня 2015 року відкрив провадження у справі № 431/4201/15-ц за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , треті особи: ПАТ «Національний депозитарій України», Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінаста», про визнання угод про розірвання договорів купівлі-продажу акцій недійсними та застосування наслідків недійсності правочину. Розгляд справи призначив на 27 жовтня 2015 року.

27 жовтня 2015 року судове засідання не відбулось через неявку осіб, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи відкладено на 6 листопада 2015 року.

У матеріалах справи наявні телеграми, направлені відповідачами, які свідчать про їх обізнаність про призначення розгляду справи на 27 жовтня та 6 листопада 2015 року. Проте немає документальних чи будь-яких інших даних про направлення їм повідомлень про судові засідання.

Старобільський районний суд Луганської області рішенням від 6 листопада 2015 року позов задовольнив. Визнав за ОСОБА_11 та ОСОБА_12 право спільної сумісної власності на 36 172 (тридцять шість тисяч сто сімдесят дві) простих іменних акцій (код ISIN UA) Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» (); визнав недійсною угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 20 травня 2011 року № Б72-11/45, укладену між ОСОБА_15 та ОСОБА_12 ; визнав недійсною угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 20 травня 2011 року № Б72-11/47, укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_12 ; визнав недійсною угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 20 травня 2011 року № Б72-11/50 між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 ; визнав недійсною угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 20 травня 2011 року № Б72-11/39, укладену між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .Зобов`язав: ТОВ «Фінаста» (, яке знаходиться за адресою: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 28) здійснити операцію по перереєстрації права власності на 14 654 простих іменних акцій (код ISIN UA) ПрАТ «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» (, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5), зі ОСОБА_15 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на ОСОБА_12 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Семенівським РУ УМВС України у Полтавській області 30 травня 2001 року) шляхом списання простих іменних акцій з рахунка в цінних паперах № НОМЕР_4 , що був відкритий ОСОБА_15 у ТОВ «Фінаста», на рахунок у цінних паперах № НОМЕР_5 , що був відкритий ОСОБА_12 у ТОВ «Град-цінні папери» (, яке знаходиться за адресою: 01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 1, кім. 286-287); ТОВ «Фінаста» (, яке знаходиться за адресою: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 28) здійснити дії щодо перереєстрації права власності на 3 946 простих іменних акцій (код ISIN UA) ПрАТ «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» (, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5) з ОСОБА_13 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) на ОСОБА_12 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Семенівським РУ УМВС України у Полтавській області 30 травня 2001 року), шляхом списання простих іменних акцій з рахунка в цінних паперах № НОМЕР_8 , що був відкритий ОСОБА_13 в ТОВ «Фінаста», на рахунок у цінних паперах № НОМЕР_5 , що був відкритий ОСОБА_12 у ТОВ «Град-цінні папери» (, яке знаходиться за адресою: 01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 1, кім. 286-287); ТОВ «Фінаста» (, яке знаходиться за адресою: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 28) здійснити дії щодо перереєстрації права власності на 2 916 прості іменні акції (код ISIN UA) ПрАТ «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» (, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5) з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на ОСОБА_12 шляхом списання простих іменних акцій з рахунку у цінних паперах № НОМЕР_10 , що був відкритий ОСОБА_7 у ТОВ «Фінаста», на рахунок у цінних паперах № НОМЕР_5 , що був відкритий ОСОБА_12 у ТОВ «Град-цінні папери» (, яке знаходиться за адресою: 01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 1, кім. 286-287); ТОВ «Фінаста» (, яке знаходиться за адресою: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 28) здійснити дії щодо перереєстрації права власності на 14 654 простих іменних акцій (код ISIN UA) ПрАТ «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» (, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5) з ОСОБА_14 (ідентифікаційний номер НОМЕР_11 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на ОСОБА_12 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Семенівським РУ УМВС України у Полтавській області 30 травня 2001 року) шляхом списання простих іменних акцій з рахунку в цінних паперах № НОМЕР_12 , що був відкритий ОСОБА_14 в ТОВ «Фінаста», на рахунок у цінних паперах № НОМЕР_5 , що був відкритий ОСОБА_12 у ТОВ «Град-цінні папери» (, яке знаходиться за адресою: 01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 1, кім. 286-287); ПАТ «Національний депозитарій України» (04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 17/8, ) внести зміни до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів шляхом здійснення безумовної депозитарної облікової операції переказу цінних паперів ПрАТ «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик» (, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5) (акції прості іменні, ISIN UA) в кількості 36 172 (тридцять шість тисяч сто сімдесят дві) акцій з рахунку депозитарної установи ТОВ «Фінаста» № НОМЕР_13 , відкритому в ПАТ «Національний депозитарій України» (04071, м. Київ, вул. Нижній Вал буд. 17/8, ), на рахунок в цінних паперах ТОВ «Град-цінні папери» () № НОМЕР_14 , відкритий в ПАТ «Національний депозитарій України»).

Апеляційний суд Луганської області рішенням від 11 травня 2016 року скасував рішення Старобільського районного суду Луганської області від 6 листопада 2015 року та ухвалив нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовив.

Також суд апеляційної інстанції постановив окрему ухвалу, у якій зазначив, що невиконання суддею вимог частини третьої статті 121 ЦПК України призвело до порушення правил визначення підсудності. Крім того, суддя ОСОБА_1 не звернув увагу, що позовна заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України у зв`язку зі сплатою судового збору не в повному обсязі. Такі обставини змушували суддю постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку на усунення недоліків. Будь-яких даних про надсилання сторонам у справі копій позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі немає. Не надіслав суд першої інстанції також особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного тексту рішення суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання, чим порушив вимоги частини третьої статті 222 ЦПК України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 жовтня 2016 року рішення Старобільського районного суду Луганської області від 6 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Луганської області від 11 травня 2016 року скасував, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв`язку із надходженням клопотання ОСОБА_11 про залишення позовної заяви без розгляду суддя Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_16 ухвалою від 9 червня 2017 року позовну заяву залишив без розгляду.

12. Оцінюючи обставини, установлені під час розгляду дисциплінарної справи, Друга Дисциплінарна палата ВРП керувалася тим, що суддя Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 під час розгляду справ № 431/3573/15-ц, № 431/5113/15-ц, № 431/4201/15-ц допустив порушення правил підсудності, приписів цивільного процесуального законодавства щодо порядку повідомлення сторін щодо проведення судових засідань, направлення ухвал та рішень у справі, видачі виконавчого листа, що призвело до порушення процесуальних прав учасників справи та права на мирне володіння особою майном. Порушення положень статті 10, 109, 114, 115, 119, 122, 127, 158, 222, 223 ЦПК України мають істотний характер, оскільки названими нормами передбачені процесуальні гарантії, які забезпечують права осіб на справедливий суд, установлений законом. Вчинення цих порушень зумовлено грубою та очевидною недбалістю зі сторони судді ОСОБА_1 характер дій якого, а саме: допущення грубої та очевидної недбалості під час виконання професійних обов`язків, неефективне та несумлінне використання суддею своїх процесуальних повноважень, вчинення систематичних та очевидних порушень норм процесуального права, основоположних прав гарантованих законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), призвело до підриву суспільної довіри до суду.

Зважаючи на характер порушень, допущених суддею ОСОБА_1 , Друга Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що в його діях наявний склад дисциплінарного проступку, передбачений підпунктом «а» пункту 1, пунктом 4 частини першої статті 92 Закону № 1402-VIII у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме внаслідок недбалості мало місце істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і призвело до порушення правил підсудності чи підвідомчості, а також у зв`язку з очевидною недбалістю допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод.

13. ВРП за наслідками розгляду скарги судді ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 про притягнення судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності залишила його без змін.

14. Статтею 131 Конституції України визначено, що в Україні діє ВРП, яка, серед іншого, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора; ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

З метою усунення прогалин у національному законодавстві, на які звернув увагу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», Верховна Рада України прийняла Закон № 1798-VIII, який визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1798-VIII для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати з числа членів ВРП.

Главою 4 розділу II Закону № 1798-VIII визначено порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів.

Так, частинами першою, сьомою та восьмою статті 49 цього Закону передбачено, що розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь суддя, скаржник, їх представники.

У засіданні Дисциплінарної палати заслуховуються доповідач, суддя, скаржник, їх представники, свідки та інші особи, які були викликані або запрошені взяти участь у засіданні.

Учасники дисциплінарної справи мають право подавати докази, надавати пояснення, заявляти клопотання про виклик свідків, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення, заявляти інші клопотання або відводи, ознайомлюватися з матеріалами справи. Для ознайомлення можуть надаватися матеріали, які безпосередньо пов`язані зі скаргою, із дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних щодо знеособлення персональних даних.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.

Згідно із частинами першою, третьою та десятою статті 51 Закону № 1798-VIII право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.

Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.

За результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП має право: 1) скасувати повністю рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та закрити дисциплінарне провадження; 2) скасувати частково рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення; 3) скасувати повністю або частково рішення Дисциплінарної палати про відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та ухвалити нове рішення; 4) змінити рішення Дисциплінарної палати, застосувавши інший вид дисциплінарного стягнення; 5) залишити рішення Дисциплінарної палати без змін.

На підставі частини другої статті 52 Закону № 1798-VIII право на оскарження до суду рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення.

Частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду.

Наведені вище положення Закону № 1798-VIII та частини сьомої статті 266 КАС України узгоджуються з пунктом 77 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, в якому, серед іншого, зазначено, що організація дисциплінарного розгляду в кожній країні повинна бути такою, що дозволяє подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону; 4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

У пункті 123 рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його практикою навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції» (див. пункт 29 рішення від 10 лютого 1983 року у справі «Альбер і Ле Конт проти Бельгії» та пункт 42 рішення від 14 листопада 2006 року у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства», заява № 60860/00). У межах скарги за статтею 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі чинники, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (див. пункти 44-47 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайян проти Сполученого Королівства» та пункт 43 згаданого рішення у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства»).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до частини п`ятої статті 30 Закону № 1798-VIII особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом.

Згідно із частиною дев`ятою статті 51 Закону № 1798-VIII розгляд скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді здійснюється в порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.

Частиною четвертою статті 49 Закону № 1798-VIII передбачено, що у разі неможливості з поважних причин взяти участь у засіданні Дисциплінарної палати суддя може заявити клопотання про відкладення розгляду дисциплінарної справи. Повторна неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи за його відсутності.

15. Як убачається з матеріалів справи, відповідач листом від 06 червня 2019 року № 21601/0/9-19 повідомляв ОСОБА_1 про те, що розгляд його скарги на рішення Другої ДП ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 призначено на 18 червня 2019 року о 10 годині. Згідно з довідкою 06 червня 2019 року про дату розгляду суддю ОСОБА_1 повідомили також телефоном.

У зв`язку із надходженням заяви судді ОСОБА_1 про відкладення розгляду його скарги через незадовільний стан здоров`я, наступне засідання ВРП було призначено на 04 липня 2019 року о 10 годині. Суддю ОСОБА_1 повідомили листом від 21 червня 2019 року № 23667/0/9-19 та засобами телефонного зв`язку.

02 липня 2019 року ОСОБА_1 повідомив про те, що в засідання ВРП, призначене на 04 липня 2019 року, з`явитися особисто не зможе, просить розгляд скарги проводити за його відсутності. Участь свого представника (адвоката) зобов`язався забезпечити.

04 липня 2019 року адвокат ОСОБА_17 взяв участь у засіданні ВРП з розгляду скарги на рішення Другої ДП ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19.

ВРП ухвалою від 04 липня 2019 року № 1786/0/15-19 відмовила у поновленні ОСОБА_1 строку на оскарження рішення її Другої Дисциплінарної палати; залишила без розгляду та повернула скаргу ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду постановою від 21 листопада 2019 року скасувала ухвалу ВРП від 04 липня 2019 року № 1786/0/15-19 «Про залишення без розгляду та повернення скарги судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності».

Листом від 27 грудня 2019 року № 50604/0/9-19 ВРП повідомила про розгляд клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19.

Цю інформацію було також своєчасно оприлюднено на офіційному веб-сайті ВРП.

ВРП ухвалою від 09 січня 2020 року № 5/0/15-20 поновила судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 строк для оскарження рішення Другої Дисциплінарної Палати ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19.

Листом від 10 січня 2020 року № 696/0/9-20 ВРП повідомила ОСОБА_1 про розгляд його скарги на рішення Другої ДП ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19, який відбудеться 23 січня 2020 року о 10 годині.

22 січня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Юшин Д. В. звернувся до ВРП із заявою, в якій просив відкласти розгляд скарги на рішення Другої ДП ВРП від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 через хворобу ОСОБА_1 .

Листами від 24 січня 2020 року № 28/0/9-20 та № 2871/0/9-20 ВРП повідомила адвокату ОСОБА_17 та ОСОБА_1 про заплановане засідання на 06 лютого 2020 року о 10 годині.

Цю інформацію було також своєчасно оприлюднено на офіційному веб-сайті ВРП.

У призначений день ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Юшина Д. В взяв участь у засіданні ВРП, який надав пояснення з приводу поданої скарги на рішення її дисциплінарного органу.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність визначених пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП.

16. Хоча скарга ОСОБА_1 на Спірне рішення не містить мотивів незаконності цього рішення, а за змістом по суті відтворює доводи скарги, які були предметом розгляду й лягли в основу постановиВеликої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2019 року про скасування ухвали ВРП від 4 липня 2019 року № 1786/0/15-19 «Про залишення без розгляду та повернення скарги судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності», Велика Палата Верховного Суду виходячи з принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи вважає за необхідне з`ясувати всі обставини справи, зокрема й ті, що стосуюся підставовості та вмотивованості Спірного рішення.

Отож, оцінюючи рішення ВРП від 06 лютого 2020 року № 321/0/15-20 щодо наявності у ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду виходить із того, що визначальним критерієм правомірності оскаржуваного рішення відповідача є встановлення дисциплінарним органом обставин, що свідчать про наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підсудність цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції, визначалася статтями 108-114 ЦПК України.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 114 ЦПК України, яка передбачає виключну підсудність, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз`яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один із яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність установлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про: право власності на таке майно; право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 цього Кодексу); поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 цього Кодексу); право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); право, яке виникло з договору найму жилого приміщення, оренди тощо; визнання правочину з нерухомістю недійсним; звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» також зазначено, що спори, пов`язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції. Відповідно до частини першої статті 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно, пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність). Якщо пред`явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об`єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто наявні вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК України встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях

Під час відкриття провадження у справі суддя зобов`язаний перевірити, чи подано позовну заяву з додержанням вимог, зазначених у статтях 108-114, 119, 120 ЦПК України.

Відповідно до статті 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

За приписами пункту 2 частини першої статті 116 ЦПК України якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, то суд передає справу на розгляд іншому суду.

17. ВРП та Друга Дисциплінарна Палата ВРП встановили, що з матеріалів цивільної справи № 431/3573/15-ц вбачалося, що відповідачі зареєстровані у місті Києві, Київській області, предмет договору іпотеки та попереднього договору купівлі-продажу також знаходився у місті Києві. Під час розгляду справи суддя не надіслав відповідачам копії ухвал про відкриття провадження у справі, позовної заяви та уточненої позовної заяви, у зв`язку із чим вони були позбавлені можливості надати свої заперечення. Крім того, ухвала про відкриття провадження у справі відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень навіть на час розгляду дисциплінарної справи стосовно судді.

Аналогічних порушень суддя ОСОБА_1 припустився під час розгляду справи № 431/4201/15-ц.

За таких обставин Друга Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що суддя ОСОБА_1 фактично позбавив сторони можливості висловити власну позицію щодо справ, надати власні заперечення, докази та отримати будь-яку інформацію щодо розгляду вказаних справ, оскільки вони не отримували копії позовних заяв та ухвал про відкриття провадження у справах № 431/4201/15-ц та № 431/3573/15-ц, які були розглянуті за їхньої відсутності, та належного повідомлення про час та місце розгляду справ.

Всупереч вимогам статей 222, 223, 294 ЦПК України у справах № 431/3573/15-ц та 431/4201/15-ц суддя ОСОБА_1 не надіслав копії повного судового рішення, що призвело до отримання позивачами виконавчих листів до набрання законної сили рішеннями у цих справах, позбавив відповідачів можливості реалізувати право на апеляційне оскарження, чим фактично повністю знівелював принцип рівності сторін як складової права на справедливий суд.

Втручання у права особи на майно в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції припустився суддя ОСОБА_1 під час розгляду справи № 431/4201/15-ц при визначенні права спільної сумісної власності на 36 172 прості іменні акції ПрАТ «Експериментальне проектно-конструкторське технологічне бюро «Будпластик».

18. Відповідно до частини п`ятої статті 50 Закону № 1798-VIIІ вид дисциплінарного стягнення визначається на основі принципу пропорційності, зокрема, враховуються характер дисциплінарного проступку судді, його наслідки, дані, що характеризують особу судді, ступінь його вини, наявність непогашених дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Вказані положення частини п`ятої статті 50 Закону № 1798-VIIІ кореспондуються з нормами частини другої статті 109 Закону № 1402-VIII.

19. Як убачається з рішення Другої Дисциплінарної Палати ВРП від 14 січня 2019 року, визначаючи вид дисциплінарного стягнення, що має бути застосований до судді ОСОБА_1 , дисциплінарний орган ВРП взяв до уваги як позитивну характеристику судді, відсутність інших дисциплінарних стягнень, стаж роботи на посаді судді понад двадцять років, так і характер дисциплінарних проступків, який полягає у ставленні до виконання своїх обов`язків із грубою недбалістю.

За таких обставин ВРП та її Друга Дисциплінарна палата правильно застосували до судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді у виді подання про звільнення з посади судді.

20. Підсумовуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскаржуване ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Другої дисциплінарної палати, не містять підстав для визнання цього рішення незаконним чи необґрунтованим, а звідси - не можна визнати, що існують обґрунтовані, достатні та переконливі доводи для скасування цього рішення.

Отже, в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 243, 245, 266, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 06 лютого 2020 року № 321/0/15-20 «Про залишення без змін рішення Другої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 січня 2019 року № 72/2дп/15-19 про притягнення судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 06 лютого 2020 року № 321/0/15-20- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Т. О. Анцупова К. М. Пільков

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Ю. Л. Власов В. В. Пророк

І. В. Григор`єва Л. І. Рогач

Ж. М. Єленіна О. М. Ситнік

Л. Й. Катеринчук В. М. Сімоненко

Г. Р. Крет І. В. Ткач

Л. М. Лобойко С. В. Штелик