Справа № 440/3689/20
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 р.Справа № 440/3689/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року (суддя Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава) по справі № 440/3689/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Дніпровської митниці Держмитслужби

про визнання протиправною та скасування картки відмови в митному оформленні,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі по тексту позивач, ТОВ «Єристівський ГЗК») звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі по тексту відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати в повному обсязі картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110380/2020/00070 від 26.06.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що стаття 260 Митного кодексу України передбачає, що основним критерієм для подання тимчасової митної декларації є не володіння декларантом «точними відомостями про характеристику товарів», а відповідач не може визначати, чи володіє декларант такими відомостями, оскільки таку оцінку надає саме декларант. Вказував, що до відомостей, які вносяться декларантом до митної декларації для митного оформлення обов`язково вноситься код УКТЗЕД. На думку позивача, відсутність у ТОВ Єристівський ГЗК будь-яких відомостей, визначених у підпункті 5 пункту 8 статті 257 Митного кодексу України, дає змогу останньому подати тимчасову митну декларацію. Позивач наголошував, що між ним та митним органом є невирішений судовий спір щодо коду шин, тому точні відомості про код шин за УКТЗЕД не були відомі декларанту. Вказував також, що не здійснення відповідачем контролю правильності заявленого декларантом в митній декларації №UA110380/2020/001049 коду товару згідно з УКТЗУД є порушенням статті 69 Митного кодексу України та пункту 4.5.5 Порядку №631.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 по справі № 440/3689/20 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ідентифікаційний код 35713283) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, 22, м. Дніпро, 49038, ідентифікаційний код 43350935) про визнання протиправною та скасування картки відмови задоволено.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110380/2020/00070 від 26.06.2020.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, 22, м. Дніпро, 49038, ідентифікаційний код 43350935) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ідентифікаційний код 35713283) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні нуль копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 по справі № 440/3689/20 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на правомірність картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110380/2020/00070 від 26.06.2020. Пояснив, що правилами заповнення графи 31 митної декларації згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684, передбачено наведення в даній графі під номером 1 найменування та звичайного торговельного опису, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар (фізичні характеристики товару в обсязі, достатньому для однозначного віднесення його до коду згідно з УКТ ЗЕД, у кількості знаків, визначеній правилами заповнення графи 33 МД для відповідного митного режиму та особливостей переміщення). Тобто, в графі 31 МД зазначаються точні відомості про характеристики товару, які відображають перелік відомостей про товар, визначений підпунктами а, б, в, д пункту 5 частини 8 ст. 257 МК України. Зазначає, що код згідно з УКТ ЗЕД визначається саме на підставі характеристик товару. В той же час, позивач не вказує, які характеристики товару йому були не відомі для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Пояснив, що ТОВ «Єристівський ГЗК» не враховано, що під час здійснення декларування товарів обов`язок щодо визначення коду товару покладений на декларанта. Митний орган відповідно до ч. 2 ст. 69 МК України лише здійснює контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. Вказує, що правилами заповнення графи 33 Розділу 2 Порядку заповнення МД визначено, що у тимчасовій МД, якщо декларант не володіє точними відомостями про код товару згідно з УКТЗЕД, у графі зазначається код згідно з УКТ ЗЕД товарної підкатегорії, для якої передбачена найбільша ставка ввізного мита, з тих кодів, у яких може класифікуватись товар. Як встановлено під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивачем в МД типу ІМ 40 ТН №UA110380/2020/001049 в графі 33 зазначений код товарної підкатегорії 4011 20 90 00, але зі ставкою ввізного мита - 7 %, який не є кодом з найбільшою ставкою ввізного мита, з тих кодів, у яких може класифікуватись товар.

Таким чином, вважає, що позивачем не дотримані вимоги Порядку заповнення МД, що є наслідком складання митним органом картки відмови в прийнятті митної декларації.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу стверджує про наявність між ним та відповідачем спору щодо коду УКТ ЗЕД аналогічних товарів, на підтвердження чого посилається на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі № 440/4896/19 та лист до митних органів від 24.03.2020 №884/03-20, що в свою чергу вказує на неволодіння декларантом на час подання спірної тимчасової митної декларації "точними відомостями про характеристики товарів" у розумінні п.1 ст.260 МК України. Вважає, що у випадку невірного визначення коду товару до декларанта позивача можуть бути застосовані штрафні санкції у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, а тому безпідставним та необґрунтованим є припущення митного органу про той факт, що в подальшому подаючи митну декларацію ІМ 40 ДЕ з кодом товару УКТЗЕД позивач самостійно, засвідчив факт згоди із спірною карткою відмови.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Єристівський ГЗК" (ідентифікаційний код 35713283) є юридичною особою, запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.07.2008 №1 000802, основний вид діяльності товариства - добування залізних руд код КВЕД 07.10), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

01.12.2018 між ТОВ "Єристівський ГЗК" (Покупець) та "ТРАНЗИТАЙР Б.В.", Ейкдонк 5, 4825 АЗ Бреда, Нідерланди (Продавець) укладено довгостроковий договір поставки шин №FYM-TSTH-19-23.

З метою митного оформлення товару, отриманого за вищезазначеним договором, ТОВ "Єристівський ГЗК" до митного поста "Кременчук" Дніпровської митниці Держмитслужби 26.06.2020 надана тимчасова електронна митна декларація типу ІМ 40 ТН №UA110380/2020/001049 на товар: шини гумові, нові, для вантажних автомобілів, з індексом навантаження 250: - а/шина "Michelin" 40.00 R 57 XDR3 МВ4 Е4R TL ** - 6 шт., пневматичні, безкамерні, радіальні, спеціальні, великогабаритні, позашляхові, малюнок протектору не типу "ялинка", шини призначені для кар`єрних автосамоскидів CATERPILLAR 793D (вантажопідйомністю 218 тн), мають глибокий протектор для кам`янистого ґрунту. У графі 33 митної декларації №UA110380/2020/001049 ТОВ "Єристівський ГЗК" зазначено код товару (а.с.40-42).

Разом з митною декларацією №UA110380/2020/001049 до органу митного контролю подано товаросупровідні та комерційні документи, що зазначені в митній декларації (а.с. 47-69).

Під час здійснення митного контролю посадовими особами митного поста "Кременчук" Дніпровської митниці Держмитслужби надана відмова у митному оформлені митної декларації №UA110380/2020/001049 з наданням картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110380/2020/00070 від 26.06.2020 (а.с.44-45) з таких причин: "у митному оформленні відмовлено у зв`язку з невідповідністю положенням частини 1 статті 260 МКУ та пункту 29 Положення про митні декларації, затвердженого ПКМУ від 21.05.2012 №450 (зі змінами, внесеними ПКМУ №344 від 24.04.2019р.), у частині, що передбачає не володіння точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку. У даній МД (ІМ40ТН) зазначено всі характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку. Контроль правильності заявленого декларантом коду товару згідно УКТНЗЕД за даною партією товару не здійснювався. Суперечності щодо тлумачення положень УКТНЗЕД відсутні. Для завершення митного оформлення товарів і їх поміщення у заявлений митний режим необхідно подати митну декларацію, заповнену у звичайному порядку, у відповідності до положень частини 1 статті 258 МКУ. Оскарження відмови може бути здійснено у відповідності до положень глави 4 МКУ".

26.06.2020 ТОВ "Єристівський ГЗК" до митного поста "Кременчук" Дніпровської митниці Держмитслужби надана нова електронна митна декларація типу ІМ 40 ДЕ №UA110380/2020/001051 на зазначений вище товар. У графі 33 митної декларації №UA110380/2020/001051 ТОВ "Єристівський ГЗК" зазначено код товару (а.с.70-73).

Не погоджуючись з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110380/2020/00070 від 26.06.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110380/2020/00070 від 26.06.2020 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач на момент декларування товару та подання митної декларації ІМ 40 ТН №UA110380/2020/001049 від 26.06.2020 не володів точними відомостями про код товару (шини) за УКТЗЕД, а тому подання ТОВ "Єристівський ГЗК" декларації типу ІМ 40 ТН повністю відповідає вимогам частини першої статті 260 МК України та пункту 29 Положення про митні декларації, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI (надалі - МК України).

Відповідно до пунктів 20, 23 та 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством, відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Статтею 256 МК України визначено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження. Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 та 6 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.п. 5 ч. 8 ст. 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів щодо відомостей про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.

Таким чином, з положень статті 257 МК України слідує, що декларування здійснюється шляхом заявлення точних відомостей про товар, у тому числі щодо коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до Класифікатора типів декларацій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1011 від 20 вересня 2012 року, в режимі ввезення (ІМ) вирізняються такі типи МД: АА - митна декларація, заповнена у звичайному порядку; ТК - тимчасова митна декларація на товари, відомості про кількісні характеристики яких можуть бути встановлені після розвантаження товарів з транспортного засобу та які можуть впливати на фактурну вартість, у тому числі якщо ціна товару визначається за формулою; ТФ - тимчасова митна декларація на товари, ціна яких визначається за формулою; ТН - тимчасова митна декларація на товари, точні відомості про код згідно з УКТЗЕД яких можуть бути встановлені після проведення їх дослідження, отримання додаткової інформації тощо; РР - періодична митна декларація; ЕА - попередня митна декларація з обсягом даних, необхідним для випуску товарів у митний режим; ЕЕ - попередня митна декларація з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення; ДТ - додаткова декларація до тимчасової декларації; ДР - додаткова декларація до періодичної митної декларації; ДЕ - додаткова декларація до попередньої митної декларації; ДМ - додаткова декларація для внесення змін до раніше оформленої митної декларації, заповненої в звичайному порядку.

Отже, при ввезенні товару на митну територію України декларантом можуть подаватися, зокрема, такі типи декларацій: АА - митна декларація, заповнена у звичайному порядку; ТН - тимчасова митна декларація на товари, точні відомості про код згідно з УКТЗЕД яких можуть бути встановлені після проведення їх дослідження, отримання додаткової інформації тощо; ДТ - додаткова декларація до тимчасової декларації; ДЕ - додаткова декларація до попередньої митної декларації.

З оскаржуваної картки відмови вбачається, що позивачу відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, зазначених у тимчасовій митній декларації ІМ40ТН № UA110380/2020/0001049 від 26 червня 2020 року, у зв`язку з невідповідністю положенням ч. 1 ст. 260 Митного кодексу України та пункту 29 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №450 від 21 травня 2012 року (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №344 від 24 квітня 2019 року), оскільки у поданій митній декларації (ІМ 40 ТН) зазначено всі характеристики товарів, які необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, та суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД відсутні.

Частиною 1 ст. 260 МК України встановлено, що якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати митному органу тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Оформлення митним органом тимчасової митної декларації є випуском товарів у заявлений митний режим. Якщо під час митного оформлення товарів митним органом бралися проби (зразки) цих товарів для проведення їх дослідження (аналізу, експертизи), випуск таких товарів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізу, експертиз), якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, може бути здійснений митним органом за тимчасовою митною декларацією у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України (частина 2 ст. 260 МК України).

Для випуску товарів відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією застосовуються курси валют, визначені відповідно до ст. 31 цього Кодексу, заходи тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, чинні на дату прийняття митним органом тимчасової митної декларації для оформлення. Якщо декларант не володіє точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, для нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією застосовується найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар. (частина 3 ст. 260 МК України)

Згідно з частинами 8-10 ст. 260 МК України, митний орган не має права відмовити в прийнятті тимчасової або періодичної митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу в прийнятті тимчасової або періодичної митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта. Оформлення митним органом тимчасової або періодичної митної декларації передбачає необхідність виконання вимог цього Кодексу, передбачених для поміщення товарів в обраний митний режим та сплати митних платежів або забезпечення їх сплати відповідно до розділу X цього Кодексу.

Пунктом 29 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №450 від 21 травня 2012 року (надалі - Положення №450), передбачено, що декларування партії товарів, ввезених на митну територію України, або партії товарів, що вивозяться за межі митної території України, може бути здійснено з використанням тимчасової митної декларації за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи у разі, коли декларант не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, зокрема коли:

точні відомості про код товару згідно з УКТЗЕД або характеристики, які впливають на оподаткування товару, зокрема особливими видами мита, можуть бути встановлені після проведення їх дослідження;

у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару згідно з УКТЗЕД виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТЗЕД, розв`язання яких вимагає додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо;

відомості про кількісні характеристики товарів можуть бути встановлені після навантаження товарів на транспортний засіб або вивантаження товару з транспортного засобу;

ціна товарів визначається за формулою.

Якщо в рамках процедур митного контролю та оформлення товарів, ввезених на митну територію України, за поданою митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа посадовою особою митного органу відбиралися проби (зразки) товарів, за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи декларування таких товарів може бути здійснено з використанням тимчасової митної декларації. Випуск таких товарів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізу, експертиз) здійснюється митним органом за таких умов:

товари не підпадають під дію встановлених законодавством заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України відповідно до частини двадцять першої статті 356 Митного кодексу України;

усі митні платежі, що можуть підлягати сплаті під час поміщення товарів у митний режим, сплачені за найбільшими ставками з тих, під які може підпадати товар, відповідно до частини третьої статті 260 Митного кодексу України, без урахування податкових пільг у разі, коли результати досліджень можуть вплинути на застосування таких пільг;

якщо митним органом не визнано заявленої митної вартості товарів згідно із частиною третьою статті 54 Митного кодексу України, митному органу надається відповідно до розділу X Митного кодексу України забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою виходячи з найбільшої величини вартості таких товарів, час імпорту яких в Україну збігається з часом імпорту задекларованих товарів або є максимально наближеним до нього, що визначається митним органом на підставі наявних відомостей відповідно до статті 308 Митного кодексу України.

Тимчасова митна декларація підтверджує взяття декларантом або уповноваженою ним особою зобов`язання подати митному органу додаткову декларацію у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Відповідно до порядку заповнення Графи 33 "Код товару" митних декларацій, наведеному у пункту 1 розділу ІІ Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30 травня 2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 року за № 1372/21684 (далі - Порядок №651), якщо не передбачено інше, то в першому підрозділі графи зазначаються перші 8 знаків коду товару згідно з УКТ ЗЕД. У другому підрозділі графи зазначаються дев`ятий та десятий знаки коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Код товару згідно з УКТ ЗЕД може зазначатися на вибір Декларанта на рівні перших шести знаків у таких випадках: при декларуванні гуманітарної допомоги; при декларуванні товарів у митний режим тимчасового вивезення з умовним повним звільненням від оподаткування та без застосування заходів забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х Митного кодексу України; при реекспорті товарів після їх тимчасового ввезення на митну територію України з умовним повним звільненням від оподаткування та без застосування заходів забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х Митного кодексу України; при декларуванні припасів, що постачаються на транспортний засіб комерційного призначення, експлуатантом якого є нерезидент; при декларуванні товарів у митний режим митного складу.

З аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що декларант має право подати тимчасову митну декларацію на товар за наявності таких умов: 1) відсутність у декларанта точних відомостей про характеристики товару, які необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, зокрема, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару згідно з УКТЗЕД виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТЗЕД, розв`язання яких вимагає додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо; 2) тимчасова митна декларація містить дані, достатні для поміщення товару у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації; 3) для нарахування сум митних платежів у тимчасовій митній декларації зазначається найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар. Якщо не виконано всі умови, встановлені Митним кодексом України, митний орган має право відмовити в прийнятті тимчасової митної декларації із письмовим повідомленням декларанта про причини такої відмови.

Згідно з ч. 1 ст. 261 МК України, у разі подання відповідно до статей 259 - 260-1 цього Кодексу попередньої, тимчасової, спрощеної або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати митному органу додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою, спрощеною або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Таким чином, при поданні додаткової декларації декларант або уповноважена ним особа зазначають у такій декларації точні відомості про товари, задекларовані за тимчасовою митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач пов`язував виникнення у нього права подати тимчасову митну декларацію із тим, що ТОВ "Єристівський ГЗК" не володіло точними відомостями про характеристику ввезеного товару, оскільки між позивачем та митним органом існує невирішений судовий спір щодо визначення коду товару (шин) згідно з УКТЗЕД, який розглядається Полтавським окружним адміністративним судом у справі №440/4896/19.

Надаючи оцінку вказаному твердженню позивача, колегія суддів зазначає, що 09 січня 2020 року Полтавським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі №440/4896/19 за позовом ТОВ "Єристівський ГЗК" до Полтавської митниці ДФС України про визнання протиправними та скасування рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2019 від 25 листопада 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №806060/2019/00086 від 25 листопада 2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88838415).

Предметом судового розгляду у справі №440/4896/19 є, зокрема, рішення Полтавської митниці ДФС України про визначення коду товару №КТ-UA-2019 від 25 листопада 2019 року, яким митний орган змінив код товару згідно з УКТЗЕД з коду на код .

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відносно товару, який подавався позивачем на митне оформлення за тимчасовою митною декларацією між позивачем та відповідачем не виникало жодних спорів щодо товару та/або його характеристик, який позивачем задекларовано у електронній тимчасовій митній декларації типу ІМ 40 ТН № UA110380/2020/001091, а відтак підстав для подання позивачем саме тимчасової митної декларації відносно такого товару у позивача не було.

Посилання позивача на наявність між ним та митним органом спору, який вирішується судом у справі № 440/4896/19, як на підставу правомірності подання ним тимчасової митної декларації по декларуванню в інший період іншої партії подібного товару, є хибним, оскільки у справі № 440/4896/19 вирішується спір щодо правовідносин позивача із митним органом, які виникли у зв`язку із декларуванням позивачем окремої партії товару ще в листопаді 2019 року, а у справі, що розглядається позивачем подавалась окрема митна декларація щодо декларування товару в червні 2020 року.

У справі №440/4896/19 митним органом було прийнято класифікаційне рішення, яким останнім визначено код товару інший, ніж вказано позивачем при декларуванні товару в листопаді 2019 року, а у справі, що розглядається митним органом не приймалося жодного класифікаційного рішення щодо визначення коду товару. Позивачем самостійно подано додаткову митну декларацію з іншим кодом товару, в добровільному порядку сплачено всі необхідні митні платежі, виходячи із ставки ввізного мита товару, передбаченого для коду товару, визначеного позивачем самостійно, а не митним органом, а митні платежі сплачено не в якості гарантійних платежів з метою подальшого вирішення спірного питання, а в якості митних платежів передбачених законом для даного виду товару з метою його випуску у вільний обіг.

Твердження позивача, що без сплати митних платежів в повному обсязі він не зміг би отримати товар для свого використання є безпідставними, оскільки положеннями МК України передбачено право платника здійснити гарантійні платежі із відповідним цільовим призначенням в якості забезпечення сплати ним в повному обсязі необхідних платежів та оскарження рішення митного органу щодо визначення коду товару, яким передбачено сплату більших митних платежів, ніж вважає позивач, або надання самим платником митному органу необхідних документів з метою підтвердження правомірності визначення ним коду товару в порядку митних консультацій та у строки, передбачені митним кодексом.

Тобто, чинним законодавством передбачено конкретний алгоритм дій декларанта у такому випадку, зокрема подання ним основної митної декларації (а не тимчасової) із зазначенням в графі 33 такої МД код товару, який вважає вірним декларант.

Митний орган, у разі наявності спору щодо правильності визначення декларантом коду товару у такій митній декларації приймає класифікаційне рішення, яким визначає інший код товару.

Декларант після отримання такого рішення проводить з митним органом відповідні консультації, надає необхідні підтверджуючі документи або оскаржує рішення митного органу про визначення коду товару та, з метою отримання товару у вільний обіг, сплачує гарантійні митні платежі із відповідним кодом цільового призначення, а саме сплачує самостійно нараховані митні платежі та різницю між ними і митними платежами, нарахованими митним органом, виходячи із його рішення про визначення іншого коду товару.

Однак, у даній справі вказаних обставин та відповідних до них правовідносин між учасниками справи не існувало. Зокрема, позивач не подавав основну митну декларацію, відповідач не приймав жодного класифікаційного рішення щодо визначення іншого коду товару, ніж визначений позивачем, також позивачем не сплачувалися гарантійні платежі з метою випуску товару у вільний обіг, а було самостійно подано додаткову митну декларацію, визначено код товару, визначено ставку мита, яке сплачено, однак не як гарантійний платіж із відповідними кодами класифікації, а митним органом, в свою чергу, не приймалося рішення щодо визначення коду товару, яке могло б порушити права позивача (у випадку прийняття та незгоди з ним) та випущено товар у вільний обіг без будь-яких обмежень чи зобов`язань для позивача.

Також зі змісту тимчасової митної декларації № UA110380/2020/001049 від 26 червня 2020 року вбачається, що у ній позивачем зазначено код товару згідно з УКТЗЕД , який передбачає меншу ставку митних платежів.

Так, відповідно до Розділу VII Митного тарифу України, встановленого Законом України "Про Митний тариф України" № 584-VII від 19 вересня 2013 року, для товару групи 40 "Каучук, гума та вироби з них" за кодом 4011 20 90 00 "Шини та покришки пневматичні гумові нові для автобусів і вантажних автомобілів з індексом навантаження більш як 121" встановлюється ставка мита 7 %.

Разом з тим, у випадку подання тимчасової митної декларації (у зв`язку з наявністю суперечності щодо визначення коду товару згідно з УКТЗЕД) у графі 33 такої декларації декларант повинен зазначати код товару згідно з УКТЗЕД товарної підкатегорії, для якої передбачена найбільша ставка мита з тих кодів, у яких може класифікуватись товар (у спірному випадку: код НОМЕР_1 ), а також сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X Митного кодексу України (зокрема шляхом гарантійних платежів).

Відповідно до Розділу VII Митного тарифу України, встановленого Законом України "Про Митний тариф України" № 584-VII від 19 вересня 2013 року, для товару групи 40 "Каучук, гума та вироби з них" за кодом 4011 94 00 00 "Шини та покришки пневматичні гумові нові для використання на будівельних або промислових вантажно-розвантажувальних транспортних засобах і машинах, що мають посадочний діаметр обода більш як 61 см" встановлюється ставка мита 10 %.

Оскільки позивачем не дотримано законодавчо встановлені умови для подання тимчасової митної декларації, колегія суддів дійшла висновку про правомірність складання відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску і пропуску товарів, транспортних засобів комерційного №UA110380/2020/00070 від 26.06.2020.

Про те, що на момент подання тимчасової митної декларації позивач володів точними відомостями про характеристики товару, які необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, та що між позивачем та митним органом станом на цю дату були відсутні суперечності щодо тлумачення положень УКТЗЕД, свідчить і та обставина, що ТОВ "Єристівський ГЗК" відразу після отримання оскаржуваного рішення від митного органу, 26 червня 2020 року, не дочекавшись ані набрання законної сили судовим рішенням у справі № 440/4896/19, ані додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень, подано на вищевказаний товар додаткову електронну митну декларацію №UA110380/2020/0010514, у графі 33 якої зазначено код товару , сплачено всі необхідні митні платежі (не в якості гарантійних платежів), та митним органом товар випущено у вільний обіг без будь-яких додаткових зобов`язань для позивача.

При цьому колегія суддів зазначає, що зазначення позивачем у графі 33 додаткової митної декларації коду товару УКТЗЕД "" є свідченням того, що ввезений позивачем товар відноситься до товарів за кодом УКТЗЕД , оскільки за змістом ч. 1 ст. 261 МК України додаткова декларація містить точні відомості про товари, задекларовані за тимчасовою митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110380/2020/00070 від 26 червня 2020 року винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.

Також колегія суддів вказує на відсутність порушення права позивача у спірних відносинах, з огляду на таке.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приписами ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстави для задоволення позову відсутні. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004) наведено системний аналіз, норм чинного законодавства, який свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 .

Матеріали справи не містять, а представником позивача не надано належних доказів на підтвердження наявності порушеного права позивача, яке може бути відновлено шляхом визнання протиправною та скасування картки відмови, враховуючи, що спору щодо коду товару між сторонами по даному товару не існує, митні платежі позивачем сплачено самостійно без гарантійних внесків, а товар випущено у вільний обіг без будь-яких додаткових зобов`язань для позивача.

Слід зауважити, що оскаржена картка відмови №UA110380/2020/00070 від 26 червня 2020 року після подання позивачем додаткової митної декларації №UA110380/2020/00010514 від 26 червня 2020 року фактично вичерпала свою дію, оскільки в подальшому вже не зобов`язує позивача до вчинення будь-яких дій та не створює для нього жодних правових наслідків.

Дії позивача, які були вчиненні ним самостійно після отримання оскаржуваної картки відмови не здійснювалися на вимогу такої картки (додаткова митна декларація №UA110380/2020/00010514 від 26 червня 2020 року заповнена за першим методом, про що свідчать дані графи 43), а митним органом не приймалося окремого рішення про визначення іншого, ніж позивачем коду товару.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову та вважає позовні вимоги небунтованими та такими, що не належить задовольнити.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову..

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року по справі № 440/3689/20 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови в митному оформленні - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 08.02.2021 року