Справа № 826/12410/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року м. Київ № 826/12410/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

08.08.2016 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації (далі КМДА), у якому просить:

- визнати протиправною відмову Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, дорадчого виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1;

- зобов`язати Комісію для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, дорадчого органу виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем всупереч вимогам законодавства прийнято рішення, яким відмовлено в наданні позивачу статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016, позовні вимоги задоволені.

Постановою Верховного Суду від 09.12.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що без установлення факту участі позивача у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї на підставі належних та допустимих доказів та без надання їм належної правової оцінки, суди дійшли передчасних висновків та прийняли рішення, які не відповідають вимогам щодо їх законності і обґрунтованості.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М. від 17.01.2020 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

13.02.2020 від відповідача до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на зазначену позовну заяву, який мотивовано тим, що відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову, оскільки в порушення вимог пункту 4 Порядку віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї або постраждали за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.1992 № 674 «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Порядок № 674) позивачем не надано довідку з Центрального військового архіву Співдружності Незалежних Держав. Отже в особовій справі позивача відсутні документи, які підтверджують його участь у ліквідації ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу в районах Крайньої Півночі на атомному човні «К-157» за посадою старшого радіотелеграфіста; в період з березня 1990 року по грудень 1991 року був допущений до робіт з джерелом іонізуючого випромінювання (ДІВ), мав контакт з ними та приймав участь у ліквідації наслідків аварії з ядерною енергетичною установкою на вказаному човні.

Згідно експертного висновку Центральної військово-лікарської комісії МОЗ України, викладеного в протоколі № 700, встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з впливом аварії під час виконання обов`язків військової служби.

Центральною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 03.07.2015 довічно, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

03.03.2015 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з проханням повторно розглянути його справу на підставі наступних документів: довідки Київського міського військового комісаріату від 26.02.2015 № 29/149488, у якій зазначено, що мічман запасу - ОСОБА_1 проходив військову службу з 31.10.1977 24.12.1980; 15.12.1982 20.12.1991; витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Міністерства оборони України від 02.03.2015 (протокол № 700) про зв`язок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Комісія для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської міської державної адміністрації Протоколом №7 від 08.09.2015 вирішила, що надані документи не відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.1992 №674 «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач 16.12.2015 звернувся з заявою до Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з проханням повторно розглянути його справу.

Комісією для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської міської державної адміністрації Протоколом №1 від 19.01.2016 вирішила, що у зв`язку із ненаданням ОСОБА_1 додаткових документів, підстав для зміни рішення Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 08.09.2015 (протокол № 7) немає.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає статус учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є Закон України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Вказаний закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території (стаття 1 Закону № 796-XII).

Згідно статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 цього Закону визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

В той же час, вказана стаття містить примітку, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Статтею 12 Закону №796-XII передбачено, що причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частини четвертої статті 14 Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - категорія 1. Крім встановлених цією статтею категорій осіб, право на пільги та компенсації, передбачені цим Законом, мають особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями.

На виконання вимог статті 14 Закону № 796-XII Кабінет Міністрів України постановою від 02.12.1992 № 674 затвердив Порядок віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї або постраждали за інших обставин радіаційного опромінення не з власної вини, до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі Порядок № 674).

Положеннями пунктів 2, 3 Порядку №674 встановлено, що цей Порядок визначає умови віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, а також громадян, які постраждали від радіаційного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і поховання радіоактивних речовин, що сталися не з вини потерпілих, до 1, 2 або 3 категорій, встановлених статтею 14 Закону № 796-XII.

Громадяни із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, відносяться: до категорії 1 - інваліди з числа учасників ліквідації ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з відповідною аварією, випробуванням або військовим навчанням, а також хворі на променеву хворобу внаслідок участі у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Пунктом 4 Порядку №674 передбачено, що особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, видаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії на підставі довідки, що підтверджує їх участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, виданої відповідною військовою частиною або Центральним військовим архівом Співдружності Незалежних Держав. Інвалідам і хворим на променеву хворобу з числа цих осіб видача посвідчень провадиться на підставі вказаної довідки і висновку міжвідомчої експертної ради про причинний зв`язок інвалідності чи захворювання з ядерною аварією, ядерними випробуваннями або військовими навчаннями з використанням ядерної зброї, а інвалідам - й на підставі відповідної довідки медично-соціальної експертної комісії.

Так, судом встановлено, що при зверненні до відповідача із заявою позивач дотримався наведених законодавством умов та подав відповідний пакет документів, зокрема, довідки на підтвердження проходження служби, Витяг з ЦВЛК №700, довідку МСЕК, та нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 .

Однак, довідки на підтвердження проходження служби не можуть бути підставою для видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки зазначеними документами може бути підтверджено місце і період проходження позивачем військової служби, однак не участь позивача у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях чи у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї в розумінні Порядку №674.

Так само не може бути належним підтвердженням участь позивача у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї заява ОСОБА_2 , відповідно до якої він, як командир атомного підводного човна «К-517» підтверджує, що позивач проходив службу в районах Крайньої Півночі на атомному підводному човні «К-517» у період березня 1990 року по грудень 1991 року, та був допущений к роботам з джерелом іонізуючого випромінювання, мав контакт з ними і брав участь в ліквідації наслідків аварії з ядерною енергетичною установкою, оскільки виходячи із імперативних вимог пункту 4 Порядку №674 участь особи у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях чи у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї не може бути підтверджена письмовими чи усними свідченнями інших осіб.

Суд звертає увагу на те, що пунктом 4 Порядку №674 встановлено вичерпний перелік умов, за наявності яких особі може бути видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме:

1) особа повинна мати довідку, що підтверджує участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, виданої відповідною військовою частиною або Центральним військовим архівом Співдружності Незалежних Держав;

2) повинен бути встановлений причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня (тобто на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи) або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Судом встановлено, що позивач не надав відповідачу довідку, що підтверджує його участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, виданої відповідною військовою частиною або Центральним військовим архівом Співдружності Незалежних Держав.

При цьому факт участі ОСОБА_1 у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї не підтверджується, при тому, що відповідачем були надані судам документи, отримані ним з Центрального архіву Міністерства оборони РФ (архівна довідка від 22.07.2015 № 6737/1 про те, що позивача було призвано 31.10.1977 Ленінградським РВК м. Києва на військову службу та проходив службу у складі військової частини НОМЕР_1 ; архівна довідка від 22.07.2015 № 6738 про те, що наказах командира військової частини НОМЕР_1 за період з травня 1983 року по лютий 1984 року, які були передані на зберігання, інформації про ядерні випробування та участі у ліквідації ядерних аварій військовослужбовця ОСОБА_1 не має; архівна довідка від 22.07.2015 № 6739, що згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_2 мічмана ОСОБА_1 (підводний човен «К-517» було звільнено від займаної посади та проведено на 3 роки та 7 місяців на підводний човен «К-5»; архівна довідка від 22.07.2015 № 6740 про призив 31.10.1997 по 24.12.1980 та з 25.12.1982 Ленінградським РВК м. Києва до військової частини НОМЕР_1 ; архівна довідка від 22.07.2015 № 6740 про те, що відомості про ядерні випробування та участі у ліквідації ядерних аварій військовослужбовця ОСОБА_3 відсутні).

Доводи позивача та надані ним матеріали, досліджені та оцінені судом, не спростовують наведених висновків суду та не доводять зворотного. У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даному випадку у зв`язку з розглядом даної справи.

Відтак, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями 2, 6 9, 72 77, 90, 243 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак