Справа № 320/2539/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року м. Київ № 320/2539/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу Центральна медико-соціальна комісія Міністерства охорони здоров`я України про визнання довідки незаконною, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

15.05.2019 До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Державного закладу «Центральна медико-соціальна комісія Міністерства охорони здоров`я України» (далі Центральна МСЕК) про:

- визнання незаконною довідки про невизнання інвалідом ОСОБА_1 , виданої Центральною МСЕК;

- зобов`язання Центральну МСЕК поновити інвалідність ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що вважає довідку про невизнання його інвалідом, видану Центральною МСЕК, такою, що суперечить нормам Конституції України та нормам законодавства України, оскільки таким чином порушується право на його соціальний захист.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 адміністративну справу №320/2539/19 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М. від 20.11.2019 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом, прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

22.06.2020 від відповідача до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, стверджує про її необґрунтованість з огляду на те, що в силу приписів статті 7 Закону України від 06.10.2005 № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 2961-IV) переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам відбувається на підставі особистої заяви особи з інвалідністю або її законного представника у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності особи з інвалідністю або за рішенням суду. За результатами огляду та змісту медико-соціальної експертизи позивача встановлено, що виявлені функціональні порушення з боку опорно-рухового апарату у вигляді наслідків вогнепального поранення правої верхньої кінцівки обмежують життєдіяльність в незначному ступені, що не дає підстав для продовження терміну інвалідності відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561 (далі Інструкція № 561) та Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» (далі Положення про медико-соціальну експертизу), оскільки стан позивача не зазнав суттєвих змін, що визначено внаслідок його огляду та не виявлено у представлених медичних документах.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 08.10.2015 по 25.07.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (далі АТО), забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується відповідною довідкою від 11.08.2017 № 514.

24.07.2016 позивач отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення правового передпліччя з багатоуламковим вогнепальним переломом обох кісток правого передпліччя н/3 діафізу зі зміщенням уламків. Вогнепальне кульове наскрізне поранення правої стопи з вогнепальним багатоуламковим переломом 3 плесневої кістки зі зміщенням уламків. Згідно із довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 27.01.2017 № 66 під час отримання травми перебував в засобах захисту (каска, бронежилет). В стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Згідно із перевідного епікризу від 25.07.2016 № 1545 хірургічного відділення військової частини польової пошти НОМЕР_1 у стані середньої тяжкості позивач був переведений в Дніпровський військовий шпиталь для продовження лікування.

Також судом встановлено, що, зокрема, 26.07.2016 та 28.07.2016 позивачу було проведено операції та згідно із перевідним епікризом Дніпропетровського військового клінічного госпіталя в/ч НОМЕР_2 позивача було переведено до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» Міністерства оборони України для подальшого лікування, де було проведено, зокрема повторні хірургічні обробки вогнепальних ран та був переведений для продовження лікування у військовий госпіталь бундесверу.

Згідно із направленням Святошинського районного у м. Києві військового комісаріату від 07.09.2017 № СЗ/41 ОСОБА_1 направлено на МСЕК для визначення групи інвалідності та призначення ступеня працездатності у відсотках внаслідок захворювання, поранення пов`язаного із захистом Батьківщини згідно із свідоцтвом про хворобу № 960.

Під час первинного огляду позивача йому встановлена ІІІ група інвалідності з 18.09.2017 у зв`язку із пораненням пов`язаним із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена на строк до 01.10.2018. Дата чергового переогляду визначена 18.09.2018. Ступінь втрати працездатності 40 %. Вказані обставини зазначені в акті № 694 огляду МСЕК.

Направленням на МСЕК від 26.10.2018 позивача направлено переогляд у зв`язку із закінченням терміну інвалідності

06.11.2018 Центральною МСЕК позивачу видана довідка невизнання інвалідом.

Також згідно із актом огляду МСЕК від 26.11.2018 № 498 групу інвалідності позивачу не встановлено.

Не погоджуючись з невстановленням групи інвалідності, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особам з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон № 2961-IV.

Відповідно до статті 1 Закону №2961-IV медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України від 21.03.1991 № 875-XІI «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-ХІІ) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії з зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

За приписами статті 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Зазначеним Положенням (в редакції станом на визначається процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (пункт 1 Положення про медико-соціальну експертизу).

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (пункт 3 Положення про медико-соціальну експертизу).

У пункті 4 Положення про медико-соціальну експертизу вказано, що медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За змістом пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу № 1317 Міністерство охорони здоров`я утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.

Приписами пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу обумовлено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

В силу вимог пункту 12 Положення про медико-соціальну експертизу до повноважень Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії віднесено надання лікарям комісій консультаційної допомоги з питань проведення медико-соціальної експертизи; проведення у складних випадках огляду осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Згідно з пунктом 15 Положення про медико-соціальну експертизу комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. (пункт 17 Положення про медико-соціальну експертизу).

Пунктом 2.1 Інструкції №561, встановлено, що до основних видів порушення функцій організму людини, які визначаються медико-соціальною експертизою, належать: порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, мови, емоцій, волі); порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, больової, температурної та інших видів чутливості); порушення статодинамічних функцій (голови, тулуба, кінцівок, рухливих функцій, статики, координації руху); порушення функції кровообігу, дихання, травлення, виділення, обміну речовин та енергії, внутрішньої секреції, імунітету тощо; мовні порушення (не обумовлені психічними розладами), порушення голосоутворення, форми мови - порушення усної (ринолалія, дизартрія, заїкання, алалія, афазія) та письмової (дисграфія, дислексія), вербальної та невербальної мови; порушення, які викликають спотворення (деформація обличчя, голови, тулуба, кінцівок, які призводять до зовнішнього спотворення, аномальні дефекти травного, сечовидільного, дихального трактів, порушення розмірів тулуба).

Відповідно до пункту 2.2 даної Інструкції № 561 критерії життєдіяльності людини: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.

Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II або III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Згідно пунктів 2.3-2.5 вказаної Інструкції критерії встановлення інвалідності визначені пункті 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317.

Причини інвалідності встановлюються згідно з п. 26 Положення № 1317. Повторний огляд інвалідів проводиться згідно з п. 22 Положення № 1317.

Згідно із пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317 особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Пунктом 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317 передбачено, що повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Системний аналіз вказаних норм, свідчить про те, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі вивчення медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 25 вересня 2018 року (справа №804/800/16).

В даному випадку за наслідками первісного огляду МСЕК 18.09.2017 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з визначенням терміну - 1 рік (відповідної копії довідки МСЕК до матеріалів справи не залучено; інформація щодо факту її видачі і змісту підтверджується сторонами), тому на позивача поширюється загальне правило щодо проведення повторного огляду, який відбувся 06.11.2018 та 26.11.2018 переогляд Центральною МСЕК і за результатами яких позивачу групу інвалідності не встановлено.

Згідно з пунктом 23 вказаного Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317 у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Відповідно до пунктів 24, 25 даного Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317 рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

В даному випадку позивач скористався правом на оскарження рішення МСЕК. Із акта огляду Центральної МСЕК від 26.11.2018 № 498 вбачається, що огляд позивача був проведений у складі голови та членів комісії. При винесенні експертного рішення були враховані, зокрема, наступні документи: направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК) від 26.10.2018 за формою первинної облікової документації № 088/о, медсправа, виписка з амбулаторної карти, виписки, епікризи.

При цьому, в акті МСЕК містяться дані об`єктивного обстеження лікарів.

Також, як вбачається з даного акта, зокрема з пункту 34 «Обґрунтування експертного рішення» зазначено обґрунтування, якими було встановлено відсутність підстав для визнання позивача інвалідом, оскільки функціональні порушення з боку опорно-рухового апарату у вигляді наслідків вогнепального поранення правої верхньої кінцівки обмежують життєдіяльність в незначному ступені.

При цьому, позивач відмовився від запропонованого Центральної МСЕК обстеження в ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України.

Відтак, суд доходить висновку, що процедура проведення медико-соціальної експертизи позивача дотримана відповідачами в повній мірі, тому у суду не має підстав для висновків про те, що оспорювана позивачем довідка про невизнання позивача особою з інвалідністю прийнято відповідачем з порушенням процедури, встановленої Інструкцією №561, Положенням про МСЕК та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317, тобто не на підставі, не в межах своїх повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, у зв`язку із чим вона не підлягає визнанню незаконною.

При цьому, суд зазначає, що вирішення питань стану здоров`я інваліда, визначення ступеня обмеження його життєдіяльності та встановлення групи інвалідності може бути предметом розгляду в адміністративному суді лише з огляду на дотримання передбаченої процедури вирішення вказаних питань, тоді як по суті питання про стан здоров`я позивача та наявність чи відсутність у нього нестійких, оборотних змін та порушень функцій організму може бути предметом розгляду спеціалізованих медичних закладів, висновки яких суд приймає в якості доказів по справі Проте суд позбавлений можливості безпосередньо на підставі вказаних документів робити висновок про стан здоров`я позивача.

При цьому, відмова у встановленні позивачу групи інвалідності не позбавляє його права повторно звернутися до відповідача із відповідною заявою.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, відсутності витрат відповідача на залучення свідків та проведення експертизи, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про визнання довідки незаконною, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак