Справа № 300/25/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2021 р. справа № 300/25/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 09.12.2020 за №3069 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і зарахувати до стажу періоди роботи:

- з 01.01.2004 по 03.10.2005 на посаді помічника бурильника і бурильником у «Касимовському управлінні бурових робіт»;

- з 24.02.2006 по 17.07.2009 на посаді бурильник у ООО «Селекшен Ойл»;

- з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 на посаді помічника бурильника у ООО «Мун-Технология».

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в порушення норм законодавства України протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до трудового стажу спірні періоди його роботи та, як наслідок, відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 29.01.2021. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 36-42). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що основним документом, який уточнює шкідливі умови праці і є визначальним у визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах, є уточнююча довідка з підприємства, на якому працівник працював на пільгових посадах, передбачених Списком №2. Згідно з наданими ОСОБА_1 у Головне управління, документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, його страховий стаж становить 17 років, в тому числі: 8 років 6 місяців 19 днів - за Списком №2. З метою підтвердження вищенаведених періодів роботи, Головним управлінням були направлені запити у відповідні органи Російської Федерації. У відповідь на запит №306 від 30.09.2020 на адресу Головного управління, надіслано повідомлення №5064 від 09.11.2020 про надання документів з Державної установи - Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в Новоспаському районі Ульянівської області, про те, що «в ООО «Селекшен Ойл» (ИНН НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не значился». Відповідно до довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про ОСОБА_1 - відсутні. Отже, відсутня сплата страхових внесків за періоди роботи. Крім того, представник відповідача вказує на те, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в Російській Федерації з 01.01.2004 по 03.10.2005 в «Касимовському управлінні бурових робіт», з 24.02.2006 по 17.07.2009 в ООО «Селекшен Ойл», з 26.02.2009 по 09.01.2011, з 22.02.2011 по 01.04.2017 в ООО «Мун-Технология», оскільки сплата страхових внесків до Пенсійного фонду не підтверджена компетентними органами даної країни. Отже, у Головного управління відсутні підстави для зарахування ОСОБА_1 спірних періодів роботи до стажу за віком на пільгових умовах по Списку №2. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність відмови в призначенні пенсії позивачу.

04.02.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 , згідно якої просить задовольнити позов. Однак суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.12.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивач, серед іншого, додав:

- трудову книжку НОМЕР_2 (а.с. 11-16);

- довідку Касимовського управління бурових робіт №27 від 03.11.2005 (а.с. 17);

- архівні довідки №385; №386; №387 (а.с. 18-20);

- довідки (справки) товариства з обмеженою відповідальністю «Мун-Технология» №6 від 09.01.2011 (а.с. 21); №7 від 01.05.2013 (а.с. 22); №24 від 01.04.2017 (а.с. 23), №3 від 14.01.2019 (а.с. 24); №2 від 14.01.2019 (а.с. 25);

- архівну довідку (архивную справку) №4529 від 11.09.2018 (а.с. 26).

Відповідач рішенням від 09.12.2020 за №3069 відмовив у призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності у останнього достатнього страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. У рішенні, зокрема, вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в Російській Федерації з 01.01.2004 по 03.10.2005 в «Касимовському управлінні бурових робіт», з 24.02.2006 по 17.07.2009 в ООО «Селекшен Ойл»; з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 в ООО «Мун-Технология», оскільки сплата внесків до Пенсійного фонду не підтверджена компетентними органами даної країни (а.с. 8-10).

Вважаючи таку відмову відповідача щодо незарахування пільгового стажу та, як наслідок, не призначення пенсії позивачу, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.

Наведені положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кореспондують приписам статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII.

Відповідно до копії рішення від 09.12.2020 за №3069, яким відмовлено позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, підставою відмови у призначенні пільгової пенсії є те, що сплата внесків до Пенсійного фонду не підтверджена компетентними органами Російської Федерації.

Досліджуючи висновки відповідача, які стали причиною відмови позивачу у зарахуванні спірного стажу до пільгового, суд зазначає наступне.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за №383 (далі - Порядок №383).

Відповідно до пунктів 3, 4 підпунктів 4.1, 4.3, 4.4 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Крім того, суд звертає увагу, що питання пенсійного забезпечення регулюються двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання.

Для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди.

Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

За змістом цих норм стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, із змісту наведених норм можна дійти висновку, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Це означає, що у випадку виникнення спору у таких питаннях, суду має перевірити умови, за яких такий стаж підлягає зарахуванню до пільгового відповідно до законодавства країни, де особа його набула.

Постановою Міністерства праці і соціального розвитку Російської Федерації від 10.10.2003 №69 затверджено Інструкцію заповнення трудових книжок, яка була чинною на момент заповнення трудової книжки позивача в спірний період його роботи в Російській Федерації.

Так, підпунктом 5.1 пункту 5 вказаної Інструкції передбачено, що запис про звільнення (припинення трудового договору) в трудовій книжці працівника провадиться в такому порядку: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 вказується дата звільнення (припинення трудового договору); в графі 3 робиться запис про причини звільнення (припинення трудового договору); в графі 4 вказується найменування документа, на підставі якого внесено запис - наказ (розпорядження) або інше рішення роботодавця, його дата і номер.

Згідно зі змістом пунктів 2, 45 Правил ведення і зберігання трудових книжок, виготовлення бланків трудової книжки і забезпечення ними роботодавців, затверджених Постановою Уряду Російської Федерації від 16.04.2003 №225 «Про трудові книжки», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність і трудовий стаж працівника. Відповідальність за організацію роботи з ведення, зберігання, обліку та видачі трудових книжок і вкладишів до них покладається на роботодавця. Відповідальність за ведення, зберігання, облік і видачу трудових книжок несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (Розпорядженням) роботодавця. За порушення встановленого цими Правилами порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність, встановлену законодавством Російської Федерації.

Наведені положення узгоджуються також і з приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301, а також приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637.

Крім того, згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а (адміністративне провадження № К/9901/2310/18).

Крім того, згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, зі змісту вказаних вище норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка та позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більше того, недоліки її заповнення не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу, в даному випадку - ОСОБА_1 , за спірний період, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.

Як встановив суд, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Так, судом встановлено, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач:

- у спірний період роботи з 01.01.2003 по 03.10.2005 працював на посаді помічника бурильника і бурильником у «Касимовському управлінні бурових робіт» (записи 20, 20) (а.с. 12-13);

- у спірний період роботи 24.02.2006 по 17.07.2009 працював на посаді бурильника у ООО «Селекшен Ойл» (записи 24, 25) (а.с. 14);

- у спірні періоди роботи з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 працював на посаді помічника бурильника у ООО «Мун-Технология» (а.с. 14-16).

Вказані записи у трудовій книжці скріплені підписами вповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Крім того, робота позивача у Касимовському управлінні бурових робіт у період роботи з 01.01.2003 по 03.10.2005 підтверджується копією довідки Касимовського управління бурових робіт №27 від 03.11.2005 (а.с. 17).

Робота позивача у ООО «Селекшен Ойл» в період роботи з 24.02.2006 по 17.07.2009 підтверджується також копією архівної довідки №4529 від 11.09.2018 (а.с. 26).

Робота ОСОБА_1 у товаристві з обмеженою відповідальністю «Мун-Технология» в періоди роботи з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 додатково підтверджується копією архівних довідок №385; №386; №387 (а.с. 18-20) та копіями довідок товариства з обмеженою відповідальністю «Мун-Технология» №6 від 09.01.2011 (а.с. 21); №7 від 01.05.2013 (а.с. 22); №24 від 01.04.2017 (а.с. 23), №3 від 14.01.2019 (а.с. 24); №2 від 14.01.2019 (а.с. 25).

Таким чином, доводи відповідача про не зарахування спірних періодів роботи позивача, оскільки такі періоди не підтверджені уточнюючими довідками, є помилковими. При цьому, суд звертає увагу, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Разом з тим, в даному випадку позивач подав пенсійному органу як трудову книжку, в якій, як уже зазначено судом вище, містяться всі необхідні записи, скріплені підписом вповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою, так і довідки і архівні довідки, які додатково підтверджують спірні періоди роботи позивача в Касимовському управлінні бурових робіт, в ООО «Селекшен Ойл» та в товаристві з обмеженою відповідальністю «Мун-Технология».

Крім того, суд відмічає, що внаслідок відсутності у пенсійного органу відомостей про застраховану особу (позивача), тобто сплати страхових внесків, на що посилається відповідач у відзиві, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи в Касимовському управлінні бурових робіт, в ООО «Селекшен Ойл» та в товаристві з обмеженою відповідальністю «Мун-Технология», що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 09.12.2020 за №3069 про відмову у призначенні пенсії та визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування позивачу до трудового стажу періодів роботи з 01.01.2004 по 03.10.2005 на посаді помічника бурильника і бурильником у «Касимовському управлінні бурових робіт», з 24.02.2006 по 17.07.2009 на посаді бурильник у ООО «Селекшен Ойл», з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 на посаді помічника бурильника у ООО «Мун-Технология» є обґрунтованими.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідачу слід повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з врахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірного періоду роботи до спеціального стажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом в постановах від 10.04.2019 у справі №0940/1177/18 та в постанові від 10.11.2020 у справі №300/582/20.

З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 630,60 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 09.12.2020 за №3069 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) зарахувати до трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ):

- з 01.01.2004 по 03.10.2005 на посаді помічника бурильника і бурильником у «Касимовському управлінні бурових робіт»;

- з 24.02.2006 по 17.07.2009 на посаді бурильник у ООО «Селекшен Ойл»;

- з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 на посаді помічника бурильника у ООО «Мун-Технология».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) від 03.12.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 із врахуванням висновків суду, а саме із зарахуванням до стажу періодів роботи ОСОБА_1 :

- з 01.01.2004 по 03.10.2005 на посаді помічника бурильника і бурильником у «Касимовському управлінні бурових робіт»;

- з 24.02.2006 по 17.07.2009 на посаді бурильник у ООО «Селекшен Ойл»;

- з 26.02.2009 по 09.01.2011 та з 22.02.2011 по 01.04.2017 на посаді помічника бурильника у ООО «Мун-Технология».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) частину сплаченого ним судового збору в розмірі 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судуабо через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.