Справа № 490/1888/20
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/166/2021 Справа № 490/1888/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді - Черенкової Н.П.

при секретарі - Коптєвій Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Центрального суду м. Миколаєва

адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог, процесуальні дії суду.

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду 27.03.2020 року з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту Патрульної поліції НП України (далі - відповідач, скаржник), в якому просив суд скасувати постанову інспектора УПП капрала поліції Дягілева С.А. серії ЕАК № 2296211 від 25.03.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вважає постанову про адміністративне правопорушення протиправною, безпідставною, такою, що порушує права, свободи та інтереси позивача, так як інспектор не ознайомив з доказами скоєння правопорушення, при цьому правил дорожнього руху не порушував, не прийнято до уваги заперечення щодо скоєння правопорушення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 27.03.2020 року даний позов переданий на розгляд судді Черенковій Н.П., та справа отримана суддею 30.03.2020 року.

30.03.2020 року зроблений запит щодо реєстрації позивача для визначення територіальної підсудності справи.

Після отримання відповіді, ухвалою від 04.05.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 09.06.2020 року.

Слухання справи відкладено на 14.09.2020 року.

12.06.2020 року від відповідача надійшов відзив, у якому вказав про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність.

При цьому, зазначено наступне.

25.03.2020 року капралом поліції Дягілевим С.А. було виявлено порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 , яке виразилось в тому, що, водій, рухаючись по вул. А. Макарова, здійснив проїзд перехрестя з вул. Лягіна без зупинки перед дорожнім знаком 2.2. « Проїзд без зупинки заборонено» Додатку 1 Правил Дорожнього руху України.

Порушення ПДР України підтверджується постановою та відеозаписом, який фіксує ознайомлення водія зі змістом постанови,роз`яснив права та видав копію постанови під розпис.

Всі обставини, які необхідні для розгляду справи, були враховані при винесенні постанови.

При цьому, представник відповідача надав клопотання про залишення позову без розгляду, так як не сплачений позивачем судовий збір.

Ухвалою від 14.09.2020 року позовна заява залишена без руху для сплати судового збору, та слухання справи відкладено.

12.01.2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та надана квитанція про сплату судового збору.

У зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по справі № 490/747/19 судове засідання 13.01.2021 року відкладено на 01.02.2021 року.

Сторони до судового засідання не з`явились,інших доказів сторонами не надано.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що позивач, 25.03.2020 року, керуючи транспортним засобом марки "RangeRover", номерний знак НОМЕР_1 , о 19.52 годин, рухався по вулиці Адмірала Макарова в м. Миколаєві здійснив проїзд з перехрестя з вулиці Лягіна без зупинки перед дорожнім знаком 2.2 "Проїзд зупинки заборонено" Додатку 1 Правил Дорожнього руху України.

Встановивши порушення Правил дорожнього руху (п.8.4.б «Порушення вимог знаків пріоритету»), відповідальність за порушення яких передбачено ч.1 ст.122 КУпАП, інспектором прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.122ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2296211 від 25.03.2020 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ

Як встановлено частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, з порушенням вимог дорожніх знаків, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.4 (б) ПДР України , Додатку 1, дорожній знак пріоритету встановлює черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Відповідно до розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, якщо безпосередньо переїзд перехрестям установлено знак 2.2., то йому повинен передувати знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2.

Відповідно до пункту 8.2-1 ПДР, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином,Ю щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менше як за 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги ( у разі коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Аналогічні вимоги до встановлення дорожніх знаків закріплені в п.п. 10.1.1 Національного стандарту України «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні, Загальні технічні умови. Правила застосування . ДСТУ 4100-2014».

Згідно з п. 7.1.2 «Таблички до дорожніх знаків», розділу 33 ПДР таблички 7.1.2 позначає відстань від знака 2.1 до перехрестя в тому разі, коли безпосередньо перед перехрестям установлено знак 2.2.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу з`ясовує, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, визначеному законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП установлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративні правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Склад правопорушення- це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Адміністративне правопорушення може мати місце лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Так, об`єктивна сторона - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Суб`єкт правопорушення - деліктоздатна фізична особа, яка вчинила правопорушення та відповідає вимогам до суб`єкта правопорушення, встановленого КУпАП для конкретного адміністративного правопорушення (вік, перебування на певній посаді, керування транспортним засобом, тощо).

Вина - це свідоме, вольове відношення суб`єкта до скоєного нею суспільно небезпечного діяння і до настання його наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Суб`єктивна сторона- психічна сфера діяльності особи, яка вчинила правопорушення у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння. Елементи суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення можуть бути обов`язковими (вина) або факультативними (мотив, мета).

Позивач, зазначаючи про відсутність підстав для притягнення його до відповідальності, заперечував про наявність порушення вимог ПДР та наслідків, які передбачені ст.122 ч.1 КУпАП.

Наданий відеозапис фіксує складання постанови, роз`яснення прав, та не містить заперечень позивача, однак не містить складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.122 ч.1 КУпАП. При цьому, надані до відзиву фотографії також не містять доказів розташування дорожнього знака 2.2. з дотриманням вимог ПДР та ДСТУ.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і третя статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:

на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень, у разі вчинення адмінправопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки ( відеозапису).

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07 листопада 2015 року №1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Нацполіції, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адмінправопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 258 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється саме безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу.

Враховуючи вище виписане, надаючи оцінку наявним у справі доказам через призму доводів позивача та відповідача в сукупності з обставинами, суд приходить до висновку, що постанова прийнята відповідною посадовою особою, в межах своєї компетенції, має посилання на норму закону, якою передбачена відповідальність, штраф визначений у мінімальному розмірі, однак відсутні обставини встановлення порушення ПДД. Та винність позивача в розумінні вимог ст. 280 КУпАП.

Суд звертає увагу, що саме відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність прийнятого ним рішення.

Викладене в сукупності дає підстави для висновку суду про недотримання посадовою особою вимог ст.280 КУпАП принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи при дослідженні, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для справи, а за такого, на підставі вимог ст. 293 ч.1п.2 КУпАП, постанова підлягає скасуванню з надсиланням справи на новий розгляд.

Виписане відповідає позиції Верховного Суду по справі №337/3816/16-а від 09.10.2019 року.

За такого, позов підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин. ("Проніна проти України, "Сєрявін та інші проти України").

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 122, 241-246, 255, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ЕАК № 2296211 від 25 березня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн.-задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАК № 2296211 від 25.03.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.122 ч.1 КУпАП та надіслати справу на новий розгляд Управлінню патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 01.02.2021 року.

Суддя Черенкова Н.П.