Справа № 440/8144/20
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/8144/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Клочка К.І., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

31 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 здійснити зарахування вимушеного прогулу з 15 серпня 2007 року по 14 червня 2013 року до страхового стажу; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати вимушений прогул з 15 серпня 2007 року по 14 червня 2013 року до страхового стажу відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що до страхового стажу позивача безпідставно не зараховано період вимушеного прогулу відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 16.09.2009 у справі № 2-2327/09.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом надати відзив на позовну заяву не скористався. Ухвалу про відкриття провадження ним отримано 16.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За змістом частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Згідно з частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 16.09.2009 у справі № 2-2327/09, залишеним в силі ухвалою Верховного Суду України від 16.05.2012 поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділу адміністративної підтримки філії Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" з 19.09.2007. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51 090,38 грн.

Наказом голови правління ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" № 635-к від 29.05.2012 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу адміністративної підтримки філії ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" з 19.09.2007 та доручено головному бухгалтеру здійснити виплату ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51 090,38 грн.

Наказом в.о. голови правління ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" № 248зв/ру-к від 11.06.2013 ОСОБА_1 звільнено з роботи з 14.06.2013 за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП).

Таким чином, в період з 15.08.2007 по 14.06.2013 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" (раніше ЗАТ "Страхова компанія "Провідна") .

Водночас, за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК- 5 за період його роботи у ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" роботодавцем страхові внески сплачено лише за серпень - вересень 2007 року, за жовтень 2009 року та за червень 2013 року.

Позивач неодноразово звертався до пенсійних органів з приводу зарахування до його страхового стажу періоду роботи з 15.08.2007 по 14.06.2013.

Листом від 26.12.2018 № 26648/П-11 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що Пенсійним фондом України надіслано листа від 12.10.2018 за № 21248/П-111 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо термінового проведення перевірки інформації, зазначеної у зверненні ОСОБА_1 та приведення у відповідність бази даних обліку сплати страхових внесків.

Разом з тим, листом від 14.08.2020 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" в звітних відомостях за травень 2012 відображено загальну суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Оскільки в рішенні Київського районного суду м. Полтава відсутнє зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві привести у відповідність до вимог чинного законодавства даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивачу запропоновано звернутися до районного суду із заявою про винесення додаткового судового рішення.

Не погодившись з такою відповіддю пенсійного органу, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом частини першої статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" термін "страховий стаж" визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески визначені частиною першою статті 1 названого Закону як кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, передбачено, що в разі незаконного звільнення працівника і поновлення його на попередній роботі запис про звільнення визнається недійсним.

Отже, стаж роботи працівника, який був незаконно звільнений, а потім поновлений на роботі, вважається безперервним. Стягнутий на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, є заробітною платою за кожен місяць з перебування у вимушеному прогулі.

А тому, період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу працівника. Так само, до страхового стажу має зараховуватись період роботи працівника без нарахування та виплати заробітної плати з подальшим стягненням заборгованості за цей період у судовому порядку.

Частиною другою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 21 названого Закону, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема, від застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застрахована особа має право звертатися із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про уточнення відомостей, внесених до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4.06.1998 №794 (надалі - Положення №794), персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Пунктом 5 Положення №794 визначено, що персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях.

За змістом пунктів 11, 12 Положення №794 фізична особа має право: ознайомлюватися з відомостями про неї, внесеними до системи персоніфікованого обліку; у разі незгоди з відомостями, внесеними до системи персоніфікованого обліку, звертатися до уповноваженого органу із заявою про їх виправлення; вимагати від роботодавців повного та своєчасного подання до уповноваженого органу відомостей стосовно персоніфікованого обліку.

Фізична особа для отримання в майбутньому виплат з Пенсійного фонду: повідомляє уповноважений орган та роботодавця про зміни у відомостях про неї стосовно персоніфікованого обліку; подає уповноваженому органу або роботодавцю документи, які підтверджують відомості про себе, що мають бути внесені до системи персоніфікованого обліку.

Наведені вище положення чинного законодавства є підставою для висновку, що особою, відповідальною за обчислення страхового стажу, є територіальний орган Пенсійного фонду України. Підставою для обчислення страхового стажу з 01.01.2004 є дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку. При цьому відомості до системи персоніфікованого обліку можуть вноситись, зокрема, на підставі інформації від застрахованих осіб.

З урахуванням наведеного, суд визнає безпідставними посилання відповідача на неможливість внесення даних про страховий стаж ОСОБА_1 до системи персоніфікованого обліку на підставі його заяв.

Поряд з цим суд зауважує, що невиконання роботодавцем вимог чинного законодавства щодо своєчасності та достовірності подання звітності про застрахованих осіб не є підставою для позбавлення права застрахованої особи на відображення достовірних відомостей у системі персоніфікованого обліку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.10.2007 року по 30.09.2009 року та з 01.11.2009 року по 31.05.2013 року.

Обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування страхового стажу ОСОБА_1 за період з 01.10.2007 року по 30.09.2009 року та з 01.11.2009 року по 31.05.2013 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 01.10.2007 року по 30.09.2009 року та з 01.11.2009 року по 31.05.2013 року .

Разом з тим, позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача за серпень - вересень 2007 року, жовтень 2009 року та за червень 2013 року задоволенню не підлягають, оскільки за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК- 5 роботодавцем страхові внески за вказані місяці сплачено. Отже, зарахування до страхового стажу позивача цих періодів не є спірним.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо перерахунку пенсії, суд вважає за можливе на підставі частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покласти на відповідача судові витрати позивача повністю.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві ( вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ 53, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування страхового стажу ОСОБА_1 за період з 01.10.2007 року по 30.09.2009 року та з 01.11.2009 року по 31.05.2013 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 01.10.2007 року по 30.09.2009 року та з 01.11.2009 року по 31.05.2013 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840.80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий суддя К.І. Клочко