Справа № 640/19211/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Київ № 640/19211/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при помічникові судді Лавренюк Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТОН ОЙЛ"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участю представників сторін:

від позивача -Сірооченко Андрія Васильовича

від відповідача - Осадчого Олексія Анатолійовича, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РІСТОН ОЙЛ" (01030, м. Київ, провулок Георгіївський, будинок 2, кімната 12, ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ) про визнання протиправним та скасування повністю податкового повідомлення - рішення №2 від 08 липня 2020 року, та податкового повідомлення - рішення №2 від 08 липня 2020 року, що прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві, стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Рістон Ойл».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем необґрунтовано, на підставі припущень та самостійно визначених показників ціни, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року відкрито провадження у справі.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що винесені податкові повідомлення-рішення є правомірними, оскільки відповідачем встановлено, що виготовлення продукції відбувалось за цінами, нижчими за звичайні, що суперечить вимогами податкового законодавства, а тому скасуванню не підлягають. Просив у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 26.01.2021 року проголошена вступна та резолютивна частина позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Рістон Ойл» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн за березень 2019 року, вересень 2019 року, жовтень 2019 року, листопад 2019 року.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було складено акт від 12.06.2020 № 250/26-15-05-02-01/41437757 та встановлено наступні порушення:

- п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188; п.198.2, п.198.6 ст.198; п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість на загальну суму 869574 грн., в тому числі: за листопад 2019 року у сумі 869574 грн.;

- п. 201.4 ст. Податкового Кодексу України, в частині відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 772159 грн., в тому числі: за березень 2019 року у сумі 530302 грн.; за вересень 2019 року у сумі 224102 грн.; за жовтень 2019 року у сумі 17755 гривень.

У подальшому, на підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві були винесені податкові повідомлення - рішення від 08.07.2020 № 2, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції на суму 869 574 гривень та податкове повідомлення - рішення від 08.07.2020 № 2, яким встановлено відсутність складання та/або реєстрація протягом граничного строку передбаченого ст.. 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 772 159 грн та накладено штраф у розмірі 10 200 грн.

Позивач не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями- рішеннями подав скаргу від 24.07.2020 року до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України від 12.08.2020 № 29278/6 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 08.07.2020 № 2, № 2, а скаргу позивача- без задоволення.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями зумовила його звернення до окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно з пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податного Кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 83.1 ст. 83 Податкового Кодексу України, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені Податковим Кодексом України; податкова інформація (п.п. 83.1.2); експертні висновки (п.п. 83.1.3); судові рішення (п.п. 83.1.4); інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені Податковим Кодексом України або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи (п.п. 83.1.6).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового Кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 Податкового Кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з підпунктами "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового Кодексу України, об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до статті 186 Податкового Кодексу України розташоване на митній території України.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше.

Згідно з п. 198.1. ст. 198 Податкового Кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням торів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових радних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до норм п. 201.4 ст. 201 Податкового Кодексу України платники податку у разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.

Відповідно до п. 123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Матеріалами справи встановлено, що ввідповідно до договорів на переробку насіння соняшника та виготовлення продукції з давальницької сировини, які укладені між ТОВ «РІСТОН ОЙЛ» (Виконавець) та ДП «АГРОФІРМА МРІЯ», ТОВ «ОРІЛЬСЬКИЙ ОБЄДНАНИЙ ЕЛЕВАТОР», СГ ТОВ «ДРУЖБА - КАЗНАЧЕЇВКА», СГ ПП «ЧУМАКИ», ТОВ «АГРОФІРМА ІМ. ГОРЬКОГО», ДП «АГРОФІРМА ПРИОРІЛЬСЬКА», ТОВ «АГРОФІРМА ОРІЛЬСЬКА», ТОВ «АГРОФІРМА «ВІДРОДЖЕННЯ», ТОВ «АПК «УКРАГРО», ТОВ АФ «ВІНД», ДП «АГРОФІРМА ВІКТОРІЯ», СГ ТОВ «ЗЛАГОДА» (Замовники) було визначено договірну (звичайну ціну відповідно до вимог ПКУ) на послуги переробки сировини соняшнику, що складає 570 гривень за 1 (одну) тону сировини.

За пунктом 7.1 вищезазначених договорів, сторони погодили, що договірна вартість однієї тони сировини на дату підписання договору (фізична вага при показниках якості; вологість не більше 8,0%, засміченість не більше 3,0 %) складає 570,00 грн. (п`ятсот сімдесят гривень). Вартість послуг може змінюватись за спільною домовленістю Замовника та Виконавця в такому разі сторони підписують додаткову угоду.

За умовами вказаних договорів та складених актів виконавець виконав роботи та надав послуги з переробки сировини соняшнику в продукцію - олію соняшникову та шрот, а Замовники сплатили роботи і послуги виконавця згідно до умов договорів та виставлених рахунків.

Проте, за результатами проведеної перевірки, вказані господарські операції відповідачем не визнані, а в акті перевірки зазначено, що формування сум податку з ПДВ у складі вартості реалізованих послуг з переробки насіння соняшнику на адресу вищевказаних юридичних осіб відбулося у березні 2019 року, вересні 2019 року, жовтні 2019 року, за цінами нижчі ніж звичайні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вказаний висновок відповідача є безпідставним та не узгоджується з приписами Податкового Кодексу України .

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг регулюється статтею 188 Податкового Кодексу України.

Пунктом 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Визначення поняття звичайної ціни встановлено п.п. 14.1.71 ст. 14 Податкового Кодексу України.

Так, звичайна ціна - це ціна товарів, визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Таким чином, для продукції (послуг) власного виробництва мінімальна база ПДВ визначається виходячи з їх звичайної ціни, яку в загальному випадку приймають на рівні ринкових цін.

Ринковою ціною вважається ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику, за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони взаємно незалежні юридично і фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, що склалися на ринку ідентичних (а в разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах ( п. п. 14.1.219 ст. 14 ПКУ). Отже, ціни постачання між незалежними сторонами договору, що проінформовані та діють на добровільній підставі, вважаються ринковими, а, тому, договірна ціна і буде тією звичайною ціною.

До того ж, як пояснив представник позивача під час розгляду справи, встановлення саме таких цін було взаємовигідним, оскільки користувачами послуг, які надавались позивачам, були в т.ч. взаємопов`язані із ним підприємства - ТОВ АФ «Відродження», одним із засновників якого є ТОВ «Рістон Ойл».

Як зазначає позивач та не спростовано під час розгляду справи відповідачем, перевіряючими не було враховано, що в січні-лютому 2019 року у позивача проводились пусконалагоджувальні роботи комплексу переробки, що підтверджується наказом №1/3 від 16.01.2019 року «Про запуск комплексу переробки олійних культур».

Тому при проведені цих робіт витрати електроенергії, водовідведення, матеріальні витрати збільшились, а замість проектно-планової добової потужності комплексу переробки в кількості 600т/добу, фактично перероблялось в середньому по 277,57 т/добу чим пояснювалось перевищення виробничої собівартості над плановою.

В зв`язку із чим, перевіряючими помилково було розділено суму витрат за період січень-березень 2019 року в сумі 8891320 грн. на кількість соняшника, переробленого тільки в 1 місяці - в березні 2019 року в кількості 10745,947 т, що в результаті призвело до помилкової суми вартості послуги переробки 827 грн. за 1 тону сировини, замість вірного 525,12 грн. за 1 тону переробки.

Цей помилковий розрахунок призвів до нарахування суми заниження ПДВ в березні в сумі 530302,00 грн. та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, ааналізуючи текст акту перевірки, в частині самостійного визначення перевіряючим органом «звичайної ціни переробки», судом встановлено, що у тексті акту відсутні докази, на підставі яких відповідач прийшов до висновків, що ціна за укладеними з контрагентами договорами переробки не відповідає звичайній ціні та рівню ринкових цін.

Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 встановлено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово- господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Як свідчить аналіз акту перевірки, відповідачем не наведені мотиви, обґрунтування та докази на підставі яких відповідач прийшов до висновку, що реалізація послуг з переробки насіння соняшника на адресу ДП «АГРОФІРМА МРІЯ» ТОВ «ОРІЛЬСЬКИЙ ОБЄДНАНИЙ ЕЛЕВАТОР», СГ ТОВ «ДРУЖБА - КАЗНАЧЕЇВКА», ТОВ «АГРОФІРМА їм. ГОРЬКОГО», ДП «АГРОФІРМА ПРИОРІЛЬСЬКА», ТОВ «АГРОФІРМА ОРІЛЬСЬКА», ТОВ «АГРОФІРМА ВІДРОДЖЕННЯ», ТОВ «АПК «УКРАГРО», ТОВ АФ «ВІНД», ДП «АГРОФІРМА; ВІКТОРІЯ », СГ ТОВ «ЗЛАГОДА» відбулася за цінами, нижчими за звичайні.

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В листі № 27600/7/99-99-14-02-01-17 ДФС від 15.08.2016 р. «Про застосування звичайної, ціни при визначенні бази обкладення ПДВ у ході документальних перевірок» зроблено висновок, що податківці можуть стверджувати про відповідність/невідповідність ціни товару ринковій тільки в тому випадку, якщо в них є відомості про ціни на ідентичний (а за його відсутності - однорідний) товар і тільки в порівнянних економічних (комерційних) умовах.

Так, вказується, що при проведенні документальних перевірок виробників товарів/послуг з питання дотримання ними податкового законодавства при визначенні бази оподаткування ПДВ за операціями з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг, здійснених, починаючи з 1 січня 2016 року, рекомендується:

-з`ясовувати джерела інформації про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за Щ відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах (далі - ринкові ціни);

- визначати ринкові ціни, виходячи з даних цих джерел та обов`язково враховуючи- ідентичність (спорідненість, порівнянність) змісту досліджуваної операції.

- встановлювати відповідність ціни постачання виробника ринковим цінам. Рівень ринкової ціни не може бути менше суми, розрахованої додаванням ціни постачання виробника і частини ціни постачання "посередника", виходячи з обсягу сформованого ним схемного податкового кредиту в загальній ціні постачання;

- у разі невідповідності цих цін (заниження ціни постачання порівняно з ринковими цінами) - фіксувати в актах документальних перевірок:

- факт такої невідповідності, зазначаючи джерела інформації щодо ринкових цін, їх рівень та розрахунок невідповідності;

- висновок, що з урахуванням положень пп. 14.1.71 та 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Кодексу ціна постачання не є звичайною ціною, що відповідає ринковій і мала б враховуватися при визначенні бази оподаткування ПДВ;

- висновок щодо порушення норм абзацу другого п. 188.1 ст. 188 Кодексу, в результаті чого занижено базу оподаткування ПДВ та, як наслідок, занижено податкові зобов`язання (завищено бюджетне відшкодування, від`ємне значення) з ПДВ.

Суд зазначає, що вказаної інформації акт перевірки не містить.

До матеріалів справи відповідачем була долучена відповідь Державної служби статистики України від 22.06.2020 року, відповідно до якої середня ціна виробників промислової продукції (олія соняшникова нерафінована а її фракції) у 2019 році становила від 18382,20 до 19416,13 грн за тону.

До того ж, листом від 20.06.2020 року за № 211/1120-2 Державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» на запит відповідача щодо надання цінової інформації, повідомив, що інформація, яка є предметом запиту, не є предметом постійного моніторингу, яке здійснює підприємство, а тому не володіє даною ціновою інформацією.

Відповідно до відміток на вказаних листах, зазначені відповіді були отримані відповідачем 06.07.2020 року, тобто після проведення перевірки та складання акту від 12.06.2020 року.

Таким чином, судом встановлено, що на момент проведення перевірки, відповідач не володів інформацією щодо цін, які склались на ринку ідентичних (або однорідних) товарів, а тому висновки про те, що ціна за укладеними з контрагентами договорами переробки не відповідає звичайній ціні та рівню ринкових цін, є необґрунтованими.

В зв`язку із наведеним, суд не приймає до уваги вказані письмові докази при вирішенні спору по суті.

Самостійність визначення контролюючим органом звичайної ціни переробки підтвердив в судовому засіданні 02.12.2020 року допитаний у якості свідка ОСОБА_1 , який безпосередньо приймав участь у проведенні перевірки позивача.

Відносно висновку відповідача за результатами проведеної перевірки про відсутність документального підтвердження щодо оприбуткування насіння соняшнику від ТОВ «Гранум» у кількості 31,240 тон і 39,64 тон, через різні дані, які наведені у товаро-транспортних накладних, суд зазначає наступне.

Про реальних характер здійснених господарських операцій між позивачем і ТОВ «Гранум» свідчать наступні обставини і матеріали справи.

Так, відповідно до пункту 4.1. Договору поставки № 15-с від 10.09.2019 року, насіння соняшнику врожаю 2019 року було поставлено ТОВ «Гранум» за умовами поставки СРТ - зерновий склад ТОВ «Орільський об`єднаний елеватор» для ТОВ "Рістон Ойл» Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Вербна 11б у відповідності з правилами «Інкотермс» в редакції 2010р. У випадку розбіжностей умов цього договору з правилами «Інкотермс» пріоритет мають умови договору.

За пунктом 4.3. договору строк поставки товару - до 15 вересня 2019 року. Датою поставки вважається дата приймання товару уповноваженим співробітником вагової елеватора, з відповідною відміткою на товарно - транспортній накладній.

На запит позивача до зернового складу - ТОВ «Орільський об`єднаний елеватор», від останнього, листом за вих. № 522 від 23.11.2020 року, була отримана відповідь, в якій зазначено, що відносно завезеного насіння соняшнику від ТОВ «Гранум» на особовий рахунок ТОВ «Рістон Ойл» 16.09.2019 року, встановлено, що відповідно до товарно-транспортних накладних ТОВ «Гранум» № 2 від 14.09.2019 року та №15/1 від 15.09.2019 року, було завезено 70 884 кг. На цю вагу були складені реєстри ТТН № 694 та №700 від 16.09.2019 p., та виписана загальна складська квитанція на зерно № 597 (серійний номер БА №369290 від 16.09.2019 р.) на загальну вагу 280 724 кг завезеного соняшника на ТОВ «Рістон Ойл» за 16 вересня 2019 року.

На підтвердження вказаних обставин, до відповіді були додані копії наступних документів: оригінал листа ТОВ «Орільський об`єднаний елеватор» вих. № 522 від 23.11.2020 року, копію товарно - транспортної накладної №2 від 14.09.2019 року, виписаної ТОВ «Гранум» на вагу 31 240 кг, копію товарно - транспортної накладної № 15/1 від 15.09.2019року, виписаної ТОВ «Гранум» на вагу 39 640 кг, копію реєстру ТТН (форми №ЗХС), складеної на підставі товарно - транспортної накладної № 694 від 16.09.2019 року, копію реєстру ТТН (форми №ЗХС), складеної на підставі товарно - транспортної накладної № 700 від 16.09.2019 року, копію складської квитанції №597 (серійний номер БА №369290) від 16.09.2019 року на загальну вагу 280 724 кг завезеного соняшника на ТОВ "РІСТОН ОЙЛ" за 16.09.2020 року, копію загального реєстру надходження соняшника на особовий рахунок ТОВ "РІСТОН ОЙЛ" за 16.09.2020 року.

Відтак, твердження відповідача про невідповідність даних, зафіксованих у видатковій накладній та наданих до перевірки товаро-транспортних накладних, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи судом.

Таким чином, за результатами розгляду справи, відповідачем не наведено суду жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Суд погоджується із твердженнями позивача та враховує практику Верховного Суду стосовно того, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету (постанова Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі П/811/31/15, постанова Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №826/810/15).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі №810/4559/15 суд дійшов висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ (податкового кредиту) у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування (податкового кредиту) та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Європейський Суд з прав людини в п. 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної особи або юридичної особи у зловживанні, пов`язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов`язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливо для неї забезпечити дотримання постачальником обов`язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов`язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і, відповідно, протиправність застосування до позивача негативних санкцій оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями №2 та №2 від 08 липня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку щодо доведеності перед судом правомірності та обґрунтованості прийнятого ним рішення, а тому позовні вимоги є такими, що підлягаю задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 139, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТОН ОЙЛ" (01030, м. Київ, провулок Георгіївський, будинок 2, кімната 12, ) задовольнити повністю;

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення №2 від 08 липня 2020 року та податкове повідомлення - рішення №2 від 08 липня 2020 року, що прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Рістон Ойл».

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТОН ОЙЛ" (01030, м. Київ, провулок Георгіївський, будинок 2, кімната 12, ) понесені судові витрати у розмірі 13 196,61 (тринадцять тисяч сто дев`яносто шість грн шістдесят одна коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено і підписано 03 лютого 2021 року

Суддя Н.Г. Вєкуа