Справа № 360/5062/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5062/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмову провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2020 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області), в якій представник позивача з урахуванням уточнених вимог просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо виплати всієї суми недоотриманої пенсії після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити на користь ОСОБА_2 недоотриману суму пенсії, що належала його матері ОСОБА_3 , залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з ним разом на день смерті без обмеження будь яким строком;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_2 зі всієї суми заборгованості встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми з 03.02.2020 до прийняття рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Балашов, Саратовської області, Росія, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , померла.

Через представника ОСОБА_2 27.01.2020 подав документи для оформлення недоотриманої пенсії.

Через те, що виплата недоотриманої пенсії суттєво затримувалась, позивач в квітні 2020 року через портал ПФУ подав скаргу.

ОСОБА_3 перебувала на обліку відповідача як отримувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

З 01.08.2014 виплату пенсії припинено у зв`язку з неможливістю проведення пенсійних виплат за місцем її реєстрації. За поновленням виплати пенсії як внутрішньо переміщена особа вона не зверталася у зв`язку із похилим віком та станом здоров`я.

Згідно відповіді на скаргу загальна сума заборгованості за період з 01.11.2014 по 31.08.2019 склала 204683,00 грн. У виплаті недоотриманої пенсії з 01.11.2014 по 26.01.2017 відмовлено з посиланням на положення ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої «Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш, ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії».

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Однак, оскільки порушення права саме позивача ОСОБА_2 (а не спадкодавця ОСОБА_3 ) виникло 03.02.2020, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми слід стягнути з відповідача за період саме з зазначеної дати до ухвалення судом рішення.

З посиланням на норми Конституції України, Законів України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" представник позивача вважає бездіяльність відповідача протиправною.

01.02.2021 відповідачем до Луганського окружного адміністративного суду надано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити (арк. спр. 56-57).

У відзиві відповідач вказав, що ОСОБА_3 перебувала на обліку Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримувала пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262). Пенсія виплачена по 31.10.2014.

За поновленням пенсії, як внутрішньо переміщеній особі, ОСОБА_3 не зверталась.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

27.01.2020 представник за довіреністю ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , разом із заявою надала передбачені законодавством документи.

Після розгляду наданих документів, частина пенсії ОСОБА_3 за період з 26.01.2017 по 31.08.2019 в сумі 120513,10 грн була виплачена ОСОБА_2 на картковий рахунок 07.05.2020.

Сума недоодержаної пенсії за період з 01.11.2014 по 25.01.2017 не була виплачена.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звернення з заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 відбулось 27.01.2020.

Враховуючи вимоги статті 55 Закону № 2262, статті 46 Закону № 1058 позивачу була виплачена недоодержана пенсія ОСОБА_3 за період з 26.01.2017 по 31.08:2019 в сумі 120513,10 гривень, що позивачем не заперечується.

Сума не виплаченої пенсії (за період більше ніж 3 роки до дня звернення) за період з 01.11.2014 по 25.01.2017 складає 84169,90 гривень.

Враховуючи викладене, розрахунок розміру недоотриманої пенсії для виплати позивачу проведено відповідно до вказаних норм Законів №№1058, 2262, які є спеціальними по відношенню до порядку нарахування та виплати пенсії.

Відтак вони мають застосовуватись при визначенні розміру пенсії, яка має бути виплачена позивачу.

Дана правова позиція узґоджується із позицією Пенсійного фонду України, викладеною у листі від 11.12.2017 № 39481/02-22, яким була надана відповідь на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 20.11.2017 №13476/02-02.

Ухвалою суду від 30.12.2020 позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 14-15).

Ухвалою суду від 25.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 26-28).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України (арк. спр. 7 зв.б-8, 34-38), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 8 зв.б., 40), довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 7, 42).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27.094.1954 зареєстроване за записом № 847 позивач є сином ОСОБА_3 (арк. спр. 41).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 28.11.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в м. Алчевськ, Луганської області (арк. спр. 9, 33).

27.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, яка зареєстрована за номером 5 (арк. спр. 32).

27.04.2020 позивач звернувся на із запитом на веб-портал Пенсійного фонду України зі скаргою відносно відповідача (арк. спр. 48).

Листом від 26.05.2020 № 1204-1166/О-01/8-1200/20 відповідач повідомив позивача ОСОБА_3 перебувала на обліку як отримувач пенсії у разі втрати годувальника призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", нарахування та виплата пенсії проведені по 31.10.2014. З 01.11.2014 виплату пенсії призупинено у зв`язку з неможливістю доставки пенсії на територію тимчасово непідконтрольну українській владі (м. Алчевськ). Недоодержана пенсія ОСОБА_3 за період з 01.11.2014 по 31.08.2019 склала 204683,00 грн. 27.01.2020 представник позивача звернулась із заявою про виплату недоодержаної пенсії. Частина пенсії ОСОБА_3 за період з 26.01.2017 по 31.08.2019 в сумі 120513,10 грн виплачена позивач на картковий рахунок 07.05.2020 (арк. спр. 10, 51).

Відповідно до довідки про суму невиплаченої пенсії з 01.11.2014 по 25.01.2017 № 318 від 16.09.2020 ОСОБА_3 пенсію за листопад 2014 року по січень 2017 року не виплачено (арк. спр. 52).

На підставі вищевказаних письмових доказів судом встановлено, мати позивача перебувала на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та на день її смерті частина пенсії виплачена, та залишились невиплачена пенсія за період з 01.11.2014 по 25.01.2017.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Закон України від 09.04.1991 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першою статті 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності (частина друга статті 1 Закону № 2262-ХІІ).

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника (частина третя статті 1 Закону № 2262-ХІІ).

Статтею 61 Закону № 2262-ХІІ визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Абзацом третім пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1), передбачено, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Згідно з абзацом першим пункту 2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті (абзац третій пункту 2.26 розділу II Порядку № 22-1).

Абзацом першим частини другої, частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абзац шістнадцятий частини першої статті 1 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII "Про запобігання корупції").

Відповідно до частини другої статті 64 Житлового Кодексу Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

З огляду на вищевикладене та досліджені письмові докази, судом встановлено, що ОСОБА_2 у розумінні статті 61 Закону № 2262-ХІІ має право на отримання недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 .

Позивач, як особа, що має родинні зв`язки з пенсіонером та є членом сім`ї у розумінні наведених норм, через свого представника звернувся до відповідача із заявою про виплату недоодержаної пенсії та грошей на поховання 27.01.2020.

Відповідач 07.05.2020 на рахунок позивача перерахував частину недоодержаної пенсії, що не заперечується сторонами.

Тобто позивач звернувся у визначений Законом № 2262-ХІІ строк, а відповідач визнав за ним право на отримання недоодержаної пенсії ОСОБА_3 .

Оцінюючи причини невиплати частини недоодержаної пенсії ОСОБА_3 за період з 01.11.2014 по 25.01.2017, суд зазначає.

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14.04.2014, який набрав чинності 14.04.2014, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 (зі змінами та доповненнями), м. Алчевськ є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

Згідно розрахунку, наданого відповідачем, сума недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період 84169,90 грн.

Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Статтею 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, у частині першій цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до статті 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналогічна за змістом норма викладена в Законі № 1058-IV стаття 46.

Доводи відповідача, що призупинення виплати пенсії ОСОБА_3 у зв`язку з неможливістю доставки пенсії на територію тимчасово непідконтрольну українській владі (м. Алчевськ) суд критично оцінює, оскільки нормами чинного законодавства визначено вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду. Цим переліком передбачена можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Водночас, законодавством не передбачено такої підстави.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Відповідно, суд дійшов висновку, що суми пенсії, невиплачені позивачу саме з вини відповідача, а тому з урахуванням приписів статті 55 Закону № 2262-ХІІ мають бути виплачені за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Твердження відповідача, що ОСОБА_3 не зверталась із заявою про поновлення виплати пенсії суд вважає безпідставним з мотивів викладених в рішенні суду.

Посиланням відповідача на лист Пенсійного фонду України № 39481/02-22 від 11.12.2017 суд вважає безпідставним, оскільки він не є нормою права та має рекомендаційний характер.

Таким чином, враховуючи право позивача на отримання недоодержаної пенсії його мати, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити недоотриману пенсію позивачу за період з 01.11.2014 по 25.01.2017.

Позивачем під час розгляду справи надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені доводи не спростовано відповідачем. Доводи відповідача не спростовують доводів позивача, не ґрунтуються на нормах законодавства і тому судом до уваги не беруться.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, відмовляючи позивачу у виплаті недонарахованої пенсії, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Разом з тим, суд не вправі визначати конкретні суми недоотриманої пенсії, які слід виплатити позивачу, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум, належить до компетенції органів Пенсійного фонду України, тому суд не повноважний самостійно здійснювати обчислення сум недоотриманої пенсії, а лише вправі зобов`язати відповідача виплатити недоотриману пенсію відповідно до вимог законодавства.

Не виплативши недоотриману суму пенсії, відповідачем допустив бездіяльність, яка триває до теперішнього часу, оскільки невиплата заборгованості по пенсії суперечить вимогам Закону № 2262-ХІІ.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на наведені норми та встановлені обставини справи, суд встановив, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати всієї суми недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її сину ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 по 25.01.2017.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_2 зі всієї суми заборгованості встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми з 03.02.2020 до прийняття рішення, така позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною, у зв`язку з тим, що відповідно до статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 522/535/17.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 25.01.2021 позивачу відстрочено сплату судового збору по даній адміністративній справі у розмірі 840,80 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з коригуванням способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 840,80 грн стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати всієї суми ОСОБА_2 недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_2 недоотриману пенсію ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива