Справа № 520/1532/2020
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 р.Справа № 520/1532/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, повний текст складено 27.08.20 року по справі № 520/1532/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, платник), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу (з урахуванням уточнень підстав заявлених позовних вимог) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.01.2020р. №, яким нараховано штраф у розмірі 10% у сумі 561,12грн. (до 01.01.20105р.), штраф у розмірі 20% у сумі 2.071,89грн., пеня у розмірі 25.869,63грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020р. позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що зазначене рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Вказує, що після внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі за текстом - Реєстр) запису про припинення підприємницької діяльності ФОП та безвідносно до подій реальної оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі за текстом - ЄСВ). Зазначив, що станом на 13.09.2019р. не мав жодної заборгованості зі сплати ЄСВ, про що свідчить постанова від 13.09.2019 про закінчення виконавчого провадження. Натомість, відповідачем здійснено розрахунок штрафів та пені за період до 05.11.2019р. Також, зазначив про припинення Київської об`єднаної ДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, в які позивач перебував на обліку. Посилається на те, що в даному випадку несвоєчасне сплата ЄСВ (затримка майже два місяці) до бюджету відбулася з вини органу державної виконавчої служби. У разі несвоєчасного перерахування суми зобов`язання з вини органу державної влади платник звільняється від фінансової відповідальності у вигляді штрафу та/або пені. Проте, контролюючим органом було протиправно нараховано пеню та штраф, в тому числі за період з 13.09.2019 по 05.11.2019.Більш того, станом на час зарахування на відповідний рахунок суми недоїмки з ЄСВ в розмірі 15970,48 грн. будь-які рішення щодо застосування штрафних санкцій та нарахування пені контролюючим органом не приймались, і на адресу позивача не направлялись. Також, зазначає, що в даному випадку мало місце порушення відповідачем строку обчислення боргу. Враховуючи викладене просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі № 520/1532/2020 та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що заявник пройшов передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, унаслідок чого з 10.03.2005р. набув правового статусу фізичної особи - підприємця.

26.06.2018р. до Реєстру був внесений запис про припинення підприємницької діяльності ФОП за власним рішенням.

З 01.01.2012р. по 26.06.2018р. заявник здійснював виконання податкового обов`язку та обов`язку з ЄСВ за правилами спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, що підтверджується матеріалами справи (а.с.46-49).

Недоїмка з ЄСВ почала обліковуватись за платником з 21.10.2013р. у сумі 588,49грн.

Станом на 31.12.2013р. недоїмка заявника з ЄСВ складала - 588,49грн.

Оскільки заявником усупереч вимогам ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України не подано доказів на підтвердження протилежного, то суд виходить із достовірності цих обставин.

За 2014р. заявнику за обліками контролюючого органу було нараховано 1.218,67грн. платежу з ЄСВ по терміну 20.01.2014р., 1.267,95грн. платежу з ЄСВ по терміну 22.04.2014р., 1.267,95грн. платежу з ЄСВ по терміну 21.07.2014р., 1.267,95грн. платежу з ЄСВ по терміну 20.10.2014р., а разом - 5.022,52грн.

Станом на 31.12.2014р. недоїмка заявника з ЄСВ складала - 5.611,01грн.

Оскільки заявником усупереч вимогам ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України не подано доказів на підтвердження протилежного, то суд виходить із достовірності цих обставин.

За 2015р. заявнику за обліками контролюючого органу було нараховано 1.267,95грн. платежу з ЄСВ по терміну 20.01.2015р., 1.267,95грн. платежу з ЄСВ по терміну 20.04.2015р., 1.267,95грн. платежу з ЄСВ по терміну 20.07.2015р., 1.323,47грн. платежу з ЄСВ по терміну 19.10.2015р., а разом - 5.127,32грн.

Станом на 31.12.2015р. недоїмка заявника з ЄСВ складала - 10.738,33грн.

Оскільки заявником усупереч вимогам ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України не подано доказів на підтвердження протилежного, то суд виходить із достовірності цих обставин.

За 2016р. заявнику за обліками контролюючого органу було нараховано 1.434,51грн. платежу з ЄСВ по терміну 19.01.2016р., 909,48грн. платежу з ЄСВ по терміну 19.04.2016р., 941,16грн. платежу з ЄСВ по терміну 19.07.2017р., 957,00грн. платежу з ЄСВ по терміну 19.10.2017р., а разом - 4.242,15грн.

Станом на 31.12.2016р. недоїмка заявника з ЄСВ складала - 14.980,48грн.

Оскільки заявником усупереч вимогам ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України не подано доказів на підтвердження протилежного, то суд виходить із достовірності цих обставин.

За 2017р. заявнику за обліками контролюючого органу було нараховано 990,00грн. платежу з ЄСВ по терміну 19.01.2017р., 2.112,00грн. платежу з ЄСВ по терміну 19.04.2017р., 2.112,00грн. платежу з ЄСВ по терміну 19.07.2017р., 2.112,00грн. платежу з ЄСВ по терміну 19.10.2017р., а разом - 7.326,00грн.

Станом на 31.12.2017р. недоїмка заявника з ЄСВ складала - 22.306,48грн.

Оскільки заявником усупереч вимогам ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України не подано доказів на підтвердження протилежного, то суд виходить із достовірності цих обставин.

За 2018р. заявнику за обліками контролюючого органу було нараховано 2.112,00грн. платежу з ЄСВ за четвертий квартал 2018р. та 2.457,18грн. платежу з ЄСВ за 1 квартал 2018р., а загалом - 4.569,18грн.

Доказів проведення заявником за увесь згаданий період часу будь-яких платежів на погашення ЄСВ матеріали справи не містять.

Відтак, загальна сума недоїмки заявника з ЄСВ склала станом на 30.04.2018р. - 26.875,66грн.

05.11.2019р. заявник згідно з відомостями облікової картки платника з ЄСВ здійснив оплату 15.970,48грн.

За обліковими записами в картці платника ЄСВ цей платіж заявника спричинив погашення 588.49грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 1.298,21грн. пені по строку 21.10.2013р., застосування 58.85грн. штрафу по строку 21.10.2013р.), погашення 1.218,67грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 2.577,49грн. пені по строку 20.01.2014р., застосування 121.87грн. штрафу по строку 20.01.2014р.), погашення 1.267,95грн. недоїмки з ЄСВ ( нарахування 2.565,06грн. пені по строку 22.04.2014р., застосування 126,80грн. штрафу по строку 22.04.2014р.), погашення 1.267,95грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 2.450,95грн. пені по строку 21.07.2014р., застосування 126,80грн. штрафу по строку 21.07.2014р.), погашення 1.267,95грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 2.335,56грн. пені по строку 20.10.2014р., застосування 126,80грн. штрафу по строку 20.10.2014р.), погашення 1.267,95грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 2.218,91грн. пені по строку 20.01.2015р., застосування 253,59грн. штрафу по строку 20.01.2015р.), погашення 1.267,95грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 2.104,80грн. пені по строку 20.04.2015р., застосування 253,59грн. штрафу по строку 20.04.2015р.), погашення 1.267,95грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 1.989,41грн. пені по строку 20.07.2015р., застосування 253,59грн. штрафу по строку 20.07.2015р.), погашення 1.323,47грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 1.956,09грн. пені по строку 19.10.2015р., застосування 264,69грн. штрафу по строку 19.10.2015р.), погашення 1.434,51грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 1.988,23грн. пені по строку 19.01.2016р., застосування 286,9грн. штрафу по строку 19.01.2016р.), погашення 909,48грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 1.177,78грн. пені по строку 19.04.2016р., застосування 181,90грн. штрафу по строку 19.04.2016р.), погашення 941,16грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 1.133,16грн. пені по строку 19.07.2016р., застосування 188,23грн. штрафу по строку 19.07.2016р.), погашення 957,00грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 1.064,18грн. пені по строку 19.10.2016р., застосування 191,40грн. штрафу по строку 19.10.2016р.), погашення 990,00грн. недоїмки з ЄСВ (нарахування 1.009,80грн. пені по строку 19.01.2017р., застосування 198,00грн. штрафу по строку 19.01.2017р.).

Унаслідок цього платежу показник недоїмки заявника з ЄСВ зменшився із величини у 26.875,66грн. до величини у 10.905,18грн.

11.01.2020р. ГУ ДПС у Харківській області в особі Київського управління без проведення будь-якої перевірки та складання акту було одразу видано оскаржене рішення №6.

Цим рішенням контролюючий орган застосував за період 22.10.2013р.-05.11.2019р. штраф у сумі 561,12 грн. (10% до 01.01.2015р.), штраф у розмірі 2.071,89 грн. (20% з 01.01.2015р.), а також нарахував пеню за період 21.01.2015р.-05.11.2019р. у сумі 25.869,63грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів невідповідності закону оскарженого рішення контролюючого органу, адже наведені заявником доводи не спростовують обставин несвоєчасної оплати ЄСВ.

Колегія суддів частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом 3 ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За правилом абз.1 ч.5 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування

За визначенням п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування") недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.10 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п.2 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Отже, базою нарахування пені і застосування штрафу є саме недоїмка з ЄСВ, а підставою реалізації перелічених мір юридичної відповідальності - момент скоєння особою діяння з оплати ЄСВ поза межами визначеного законом строку.

Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом 20.04.2015р. №449 Міністерства Фінансів України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів (далі за текстом - Інструкція № 449).

Так, п.1 розділу VII Інструкції № 449 встановлено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Підпункт 2 пункту другого розділу VII Інструкції № 449 передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Пункт сьомий розділу VII Інструкції № 449 визначає, що рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5 та 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає начальник відповідного органу доходів і зборів або його заступник.

Отже, суд приходить до висновків, що підпунктом 2 пункту другого розділу VII Інструкції № 449, чітко передбачено, що розрахунок фінансової санкції (за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску) здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Вказаний висновок також наведений також і у постанові Верховного Суду від 13.11.2018р. по справі №813/4686/16.

Отже, відомості картки особового рахунку платника з ЄСВ, котрий ведеться контролюючим органом, є цілком легітимним джерелом одержання об`єктивних даних фактичної дійсності про стан виконання обов`язку з ЄСВ.

Позивач жодного доводу про неправдивість або недостовірність будь-яких облікових операцій, відображених у картці платника ЄСВ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 інформаційної системи органу доходів, і зборів «Податковий блок» по єдиному внеску фізичним особам - підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування (тобто сплата ЄСВ «за себе», код класифікації доходів бюджету (71040000), на початку 2013 року в позивача рахувалась переплата в розмірі 605,54 гривень, в жовтні 2013 року (за III квартал 2013 року) в карточку позивача нараховано єдиного внеску в розмірі 1 194,03 гривень, враховуючи переплату яка була у позивача в розмірі 605, 54 гривень, зарахувалась в нарахований єдиний внесок за ПІ квартал 2013 року, сума в розмірі 588,49 гривень рахується як недоїмка по ЄСВ.

Таким чином, з жовтня 2013 року щомісячно порушувались терміни сплати єдиного внеску та виникла заборгованість. Детальний розрахунок штрафної санкції та пені додається.

У зв`язку з тим, що платником податку було порушено терміни сплати єдиного внеску, відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI передбачено застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 10 відсотків до 01.01.2015 та 20 відсотків з 01.01.2015 та відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Позивач жодних належних доводів підтверджуючих своєчасне виконання обов`язку з оплати ЄСВ і відповідних доказів до суду не надав.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване рішення підписано не уповноваженою на те особою, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься копія Наказу № 643 " Про надання повноважень" ГУ ДПС погодило надання повноважень на виконання функцій, зокрема передбачених законодавством з питань сплати єдиного внеску начальнику Київського управління ГУ ДПС у Харківській області, а саме :щодо підписання рішень про застосування фінансових санкцій до платників єдиного внеску за порушення норм законодавства про єдиний внесок відповідно до ст. 25 Закону України № 2464.

ОСОБА_2 є начальником Київського управління ГУ ДПС у Харківській області.

Враховуючи наведене, доводи позивача стосовно того, що оскаржуване рішення підписано не уповноваженою на те особою є помилковими.

Щодо посилань позивача на те, що ЄСВ та санкції застосовуються до фізичної особи як підприємця, а якщо особа вже втратила цей статус, то й донарахування до неї не повинні застосовуватися., при цьому в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис від 26.06.2018 № 3129233 про припинення суб`єкту, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.8 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Частиною 4 ст.6 Закону №2464-VI встановлено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Згідно п. 14.1.162 ст. 14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

Відповідно до п. 14.1.265 ст. 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Згідно п.65.10.8 ст.65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

За правилами п.97.4.3 ст.97 ПК України особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, є: стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.

Так, Верховний Суд України висловив правову позицію з даного питання, зокрема в постанові від 04 грудня 2013 року у справі №6-125цс13, за якою, відповідно до статей 51, 52, 598 - 609 Цивільного кодексу України, статей 47 - 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-XII однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що він не має обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок, штрафні санкції та пеню, оскільки станом 26.06.2018 вже не був фізичною особою-підприємцем.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети, збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Частиною 4 ст. 4 Закону №2464-VІ передбачено, що лише особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.8 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Частиною 4 ст.6 Закону №2464-VI встановлено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Згідно п.65.10.8 ст.65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

За правилами п.97.4.3 ст.97 ПК України особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, є: стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.

Так, Верховний Суд України висловив правову позицію з даного питання, зокрема в постанові від 04 грудня 2013 року у справі №6-125цс13, за якою, відповідно до статей 51, 52, 598 - 609 Цивільного кодексу України, статей 47 - 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-XII однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що вона не має обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок, штрафні санкції та пеню, оскільки станом на дату винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) та оскаржуваного рішення від 06 листопада 2019 року № вже не була фізичною особою-підприємцем.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.01.2020р. №, яким нараховано штраф у розмірі 10% у сумі 561,12грн. (до 01.01.2015р.), штраф у розмірі 20% у сумі 2.071,89грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.01.2020р. № в частині нарахування пені у розмірі 25.869,63грн., виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 3, 10 ст. 25 Закону № 2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч.6 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Отже, в разі несплати єдиного внеску у строки, встановлені чинним законодавством, відбувається нарахування пені з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 13 ст. 25 Закону № 2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Як визначено п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Крім цього, п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 53980373 з виконання вимоги ГУ ДФС у Харківській області від 07.03.2017 № Ф-994-17, про стягнення загальної суми боргу платника єдиного внеску в розмірі 15970,48 грн.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.09.2019 вбачається, що згідно квитанції від 13.09.2019 № 1716-5636-2604-0923 рішення виконано в повному обсязі.

Тобто позивачем сплачено борг платника єдиного внеску в розмірі 15970,48 грн. - 13.09.2019р.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом було застосовано штраф та нараховано пеню за період з 22.10.2020 по 05.11.2019.

Оскільки кошти на оплату єдиного внеску списані з рахунку позивача 13.09.2019 року, контролюючий орган неправомірно обчислив суму пені з 14.09.2019 по 05.11.2019, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині нарахування пені у повному обсязі.

Відповідачем не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження правильності нарахування пені за вказаний період з 14.09.2019 по 05.11.2019.

Враховуючи вищенаведене, висновки відповідача та суду першої інстанції про те, що позивач здійснив оплату в розмірі 15970,48 грн. лише 05.11.2019 не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються доказами, що містяться в матеріалах адміністративної справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у суду відсутні дискреційні повноваження для обчислення вірної суми пені, а відповідачем відповідного розрахунку, який би міг бути врахований судом, до суду не надано.

Колегія суддів звертає увагу, з цих підстав не підлягають скасуванню штрафні санкції нараховані у розмірі 10% у сумі 561,12грн. (до 01.01.2015р.) та у розмірі 20% у сумі 2.071,89грн., оскільки дані штрафні санкції застосовані за несвоєчасну сплату ЄСВ, факт якої відбувся до 13.09.2019р. та навіть до припинення позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності і вони нараховані в процентній сумі на суму не своєчасної сплати.

Отже, за наведених вище мотивів, оскаржувану вимогу відповідача не можна вважати правомірною в частині нарахування позивачу пені, а тому суд дійшов висновку про визнання її протиправною в цій частині та, як наслідок, про необхідність її скасування щодо нарахування позивачу пені, однак, як вже було зазначено вище в частині визначення позивачу розміру штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування та сплату єдиного внеску судом не встановлено порушень контролюючим органом вимог Закону №2464, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

З пояснень представника податкового органу, в суді апеляційної інстанції вбачається, що фактично нарахування пені, за період з 14.09.2019р, пов`язано з тим, що після зарахування сплачених позивачем 13.09.2019р. коштів на відповідний рахунок державного казначейства, податковий орган здійснював їх розподіл, що заноситься до відповідної картки обліку платника податків.

З урахуванням того, що фактично кошти позивачем сплачені 13.09.2019р., нарахування пені за період з 14.09.2019р. є протиправними.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунт

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З урахуванням того, що відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року по справі № 520/1532/2020 скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.01.2020р. №, в частині нарахування пені у розмірі 25 869,63грн.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.01.2020р. №, в частині нарахування пені у розмірі 25 869,63грн.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020р. по справі № 520/1532/2020 залишити без змін. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 08.02.2021 року