Справа № 120/7608/20-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 лютого 2021 р. Справа № 120/7608/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач). Відповідно до змісту позовних вимог позивач просить суд: визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницької області та скасувати рішення № 26 від 03.06.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні та нарахуванні пенсії за віком; зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи з 06.05.1989 року по 18.10.1991 року - в Кооперативі "Фрегат" м. Миколаїв, з 25.10.1991 року по 10.05.1993 року - в МП "Топаз" м. Миколаїв, з 10.05.1993 року по 05.04.1996 року - в АГО "Стапель" м. Миколаїв та здійснити нарахування і виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 06.05.2020 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 03.06.2020 року відповідач відмовив у призначенні пенсії при досягнення віку 60 років, що підтверджується рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області № 26. Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що при зверненні до Головного управління із заявою ним було надано усі необхідні документи, зокрема, копію трудової книжки, копію військового квитка, копію диплому про здобуття освіти, копії довідок ПАТ "Миколаївбудтранс" № 8, 9 від 20.01.2020 року, копії довідок ДП "Бершадське лісове господарство" № 279, 280 від 10.02.2020 року, копію уточнюючої довідки АГО "Стапель" № 29 від 21.02.2020 року, копію архівної довідки виданої КП "Бершадський трудовий архів" № 207 від 10.02.2020 року, копії витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до вказаних документів та з врахуванням одноразової сплати єдиного внеску у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 01.01.2012 року по 31.10.2012 року (за 10 місяців), як зазначає позивач, його загальний трудовий стаж становить 27 років.

Проте, у позовні заяві ОСОБА_1 вказує, що відповідачем протиправно не зараховано періоди його роботи з 06.05.1989 року по 18.10.1991 року в кооперативі "Фрегат", з 25.10.1991 року по 10.05.1993 року в МП "Топаз", та з 10.05.1993 року по 05.04.1993 року в АГО "Стапель" до загального трудового стажу внаслідок відсутності відомостей про сплату страхових внесків кооперативом "Фрегат" та МП "Топаз", та внаслідок неналежного оформлення уточнюючої довідки про стаж роботи, виданої АГО "Стапель".

На переконання позивача, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на підприємства, на яких він працював, і він не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків.

Відтак, ОСОБА_1 вважає, що дії відповідача щодо прийняття рішення №26 від 03.06.2020 року є протиправними, а рішення таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

05.01.2021 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Зокрема зазначає, що за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.01 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Окрім того, представник відповідача звертає увагу суду на те, що згідно з наявними документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу загальний трудовий стаж позивача становить 20 років 3 місяці та 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. З огляду на наявний страховий стаж, на переконання сторони відповідача, позивач має право на призначення пенсії за віком на загальних підставах лише після досягнення ним 63-річного віку.

За таких обставин, на думку ГУ ПФУ у Вінницькій області, оскаржуване рішення № 26 від 03.06.2020 року є правомірним та скасуванню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено таке.

На підставі договору про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування № 0002 від 04.05.2020 року та звіту про суму сплачених добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати вх. № 6275 від 06.05.2020 року, на рахунок Головного управління ДПС у Вінницькій області ОСОБА_1 було сплачено 20781,20 грн. єдиного внеску за період з 01.01.2012 року по 31.10.2012 року (за 10 місяців).

26.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням №26 від 03.06.2020 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу - 27 років. Зокрема, як слідує із рішення, ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні до загального стажу періодів його роботи з 06.05.1989 року по 18.10.1991 року в кооперативі "Фрегат" згідно з записами у трудовій книжці № НОМЕР_2 та з 25.10.1991 року по 10.05.1993 року в МП "ТОПАЗ" згідно з записами у трудовій книжці № НОМЕР_3 , з огляду на відсутність відомостей про сплату підприємствами страхових внесків.

До загального трудового стажу не зараховано також період робота з 10.05.1993 року по 05.04.1996 року в АГО "Стапель" згідно з записами у трудовій книжці №16-17, з огляду на нечитабельність дат прийому та звільнення з роботи й відповідних розпорядчих документів, на підставі яких вони внесені. Даний період неможливо зарахувати також згідно з уточнюючою довідкою №29 від 21.02.2020 року АГО "Стапель" з огляду на неналежне її оформлення.

З огляду на вищезазначене, ГУ ПФУ у Вінницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись з рішення відповідача №26 від 03.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України врегульовано, що права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини 4 статті 24 вищезазначеного Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, до 01.01.2004 року відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Водночас, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно з законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

У рішенні від 03.06.2020 року №26 відповідачем не зараховано періоди роботи позивача з 06.05.1989 по 18.10.1991 року у кооперативі "Фрегат" та з 25.10.1991 року по 10.05.1993 року у МП "Топаз" з огляду на відсутність відомостей про сплату підприємствами страхових внесків.

З приводу зазначено, суд вказує, що страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, однак за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, увесь трудовий стаж, що мала особа до 2004 року, автоматично зараховується до страхового. Водночас, спірний період роботи позивача припадає на період з 1989 року по 1991 рік та з 1991 року по 1993 рік, тобто до 01.01.2004 року, відтак, доводи відповідача є не обґрунтованими та безпідставними.

Крім того, вважаю за необхідне звернути увагу, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення права на призначення пенсії.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №144/669/17 від 17.07.2019 року.

Також, Верховний Суд у постанові №242/2179/17 від 06.07.2020 року вказав, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Відтак, відповідач протиправно не зарахував до загального трудового стажу позивача періоди з 06.05.1989 року по 18.10.1991 року та з 25.10.1991 року по 10.05.1993 року.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 10.05.1993 року по 05.04.1996 року в АГО "Стапель" згідно з записами у трудовій книжці №16-17, з огляду на нечитабельність дат прийому та звільнення з роботи й відповідних розпорядчих документів, на підставі яких вони внесені, суд зазначає таке.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника, а в разі відсутності трудової книжки або ж якщо в останній відсутні певні записи або вони є неточними, підтвердження трудового стажу здійснюється за допомогою інших даних та документів.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 року у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 року у справі № 242/2536/16-а.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок у період роботи позивача у АГО "Стапель" з 10.05.1993 року по 05.04.1996 року, при внесенні запису про прийняття на роботу було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою 20.06.1974 року № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), а в подальшому Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно пункту 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 162).

Суд зазначає, що пункти 2.3 та 4.1 Інструкції №162 містять положення, подібні положенням пунктів 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Відповідно до п. 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Відтак, доводи сторони відповідача про неможливість зарахування відомостей уточнюючої довідки від 21.02.2020 року № 29, у зв`язку з неналежним оформленням довідки, суд вважає безпідставними.

Адже позивач для уточнення інформації щодо дат його прийому та звільнення з АГО "Стапель", а також розпорядчих документів на підставі яких ОСОБА_1 було прийнято та звільнено з роботи, надав уточнюючу довідку №29 від 21.02.2020 року, видану автогаражним об`єднанням власників приватного автотранспорту "Стапель". Дана довідка підписана головою правління АГО "Стапель" Гончаровим М.І., засвідчена печаткою та містить реквізити такого об`єднання.

Відповідно до довідки № 29 від 21.02.2020 року ОСОБА_1 працював в АГО "Стапель" "охоронником" з 10.05.1993 року (наказ № 10 від 17.05.1993 року) та звільнений 05.04.1996 року (наказ № 20 від 05.047.1996 року) за власним бажанням. Підставою наданої інформації зазначена книга наказів за 1985 - 1999 роки.

Суд зазначає, що правила підтвердження трудового стажу визначенні пунктами 23-27 Порядку № 637.

Так, відповідно до пункту 23 вказаного Порядку документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів (пункт 24 Порядку № 637).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що уточнююча довідка №29 від 21.02.2020 року містить всю необхідну інформацію, яка є достатньою для підтвердження періоду роботи позивача з 10.05.1993 року по 05.04.1996 року в АГО "Стапель".

Окрім того, суд зауважує, що записи про спірний період роботи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, отже внесені у відповідності із встановленими правилами.

Отже, нечіткі записи №16, 17 в трудовій книжці позивача не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірного періоду роботи та позбавлення останнього його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Відтак, відповідач протиправно не зарахував періоди роботи ОСОБА_1 з 10.05.1993 року по 05.04.1996 року у АГО "Стапель".

Отже, із вищенаведеного суд дійшов висновку, що дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо прийняття рішення №26 від 03.06.2020 року є протиправними.

При цьому, враховуючи те, що спірне рішення є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд дійшов висновку про скасування рішення відповідача №26 від 03.06.2020 року.

З приводу позовної вимоги зобов`язального характеру, зазначаю, що відповідачем у рішенні від 03.06.2020 року №26 зараховано ОСОБА_1 до загального трудового стажу 20 років 3 місяці 15 днів та не заперечується досягнення позивачем відповідного пенсійного вік.

У свою чергу, з урахуванням періодів роботи позивача з 06.05.1989 року по 18.10.1991 року, з 25.10.1991 року по 10.05.1993 року, з 10.05.1993 року по 05.04.1996 року, оцінка щодо підстав правомірності зарахування яких до стажу ОСОБА_1 була надана у даному рішенні, кількість його загального трудового стажу, на час звернення із заявою про призначення пенсії (26.05.2020 року) дозволяє останньому отримувати пенсію за віком.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені Законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсію, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії 26.05.2020 року, тобто після спливу трьохмісячного строку з моменту досягнення ним 60-річного віку, відповідно призначення пенсії має відбутися саме з 26.05.2020 року (дати звернення із заявою про призначення пенсії), а не з 06.05.2020 року, як просить позивач у позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовна вимога зобов`язального характеру підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи з 06.05.1989 року по 18.10.1991 року - в Кооперативі "Фрегат", з 25.10.1991 року по 10.05.1993 року - в МП "Топаз", з 10.05.1993 року по 05.04.1996 року - в АГО "Стапель" та здійснити нарахування і виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 26.05.2020 року.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частині третій статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 630,60 грн., що є пропорційно до 2/3 задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.73-77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області щодо прийняття рішення № 26 від 03.06.2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протипраним та скасувати рішення № 26 від 03.06.2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи з 06.05.1989 року по 18.10.1991 року - в Кооперативі "Фрегат", з 25.10.1991 року по 10.05.1993 року - в МП "Топаз", з 10.05.1993 року по 05.04.1996 року - в АГО "Стапель" та здійснити нарахування і виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 26.05.2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Рішення в повному обсязі сформовано: 08.02.2021 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна