Справа № 537/3177/20
Суддя: Хіневич В. І.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження: 2-а/537/5/2021
Справа № 537/3177/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2021 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання - Гавриш А.Ю., позивача - ОСОБА_1 , представників відповідача - Коломієць О.Ю., Щепілова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області Комарова Владислава Анатолійовича, Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати винесену відносно нього, ОСОБА_1 , постанову інспектора роти №2 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області Комарова Владислава Анатолійовича від 01.09.2020 року серії ЕАМ №3067722, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

В обґрунтування позову вказав, що постановою інспектора поліції роти № 2 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області, лейтенанта поліції Комарова Владислава Анатолійовича, позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме порушення п. 11.13 ПДР України (рух транспортного засобу по тротуару) та накладено штраф у розмірі 255 гривень.

Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню зокрема з підстав того, що справа була розглянута відповідачем з порушенням процедури її розгляду. Так, згідно змісту спірної постанови, час та місце скоєння правопорушення 01 вересня 2020 року, час 11 год. 31 хв. Розгляд справи по суті відбувся за цією ж адресою, о 11 год. 41 хв. Розглянувши справу менше аніж за 10 хвилин, відповідач проігнорував вимогу позивача про необхідність надання йому правової допомоги (про що неодноразово наголошував), чим порушив порядок розгляду справи встановлений законом. Крім того, інспектором було неправильно застосовано норми матеріального права при ухваленні оскаржуваної постанови.

Так, згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка ставиться за вину позивачу, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою - накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 11.13 ПДР, забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших заїздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

Згідно з п. 15.10 «в» ПДР, стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Верховний Суд в пунктах 32,33 Постанови від 07 листопада 2019 року по справі № 524/9162/16-а зазначив висновок, що «32. Очевидним і зрозумілим є те, що здійсненню стоянки легкового автомобіля у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, тобто на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, передує рух, пов`язаний із заїздом на таке місце, а після її закінчення - рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з такого місця стоянки. 33. За таких обставин, рух автомобіля тротуаром, пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, не може містити склад порушення пункту 11.13 вказаних Правил.

Позивач неодноразово наголошував відповідачу на те, що не здійснював рух по тротуару, а лише запаркував свій автомобіль шляхом заїзду на тротуар з дотриманням вимог п. 15.10 «в» ПДР України, що підтверджується як безпосередньо оскаржуваною постановою, так і фото і відеофіксацією, яку здійснював відповідач.

Так як для підготовки позову позивач був вимушений звертатися за правничою дпомогою до Адвокатського об`єднання «Радник», то з відповідача має бути стягнуто й ці судові витрати в розмірі 3500 гривень.

17.09.2020 за даним адміністративним позовом було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду, одночасно залучено до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Батальйон патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.

09.10.2020 на адресу суду надійшов відзив від відповідача Комарова В.А. , згідно якого останній прохав відмовити у задоволені адміністративного позову, вказавши що 01.09.2020 року ним, інспектором роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Комаровим В.А., винесено постанову серії ЕАМ № 3067722 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що водій ОСОБА_1 цього дня, близько 11 год. 31 хв., керуючи транспортним засобом Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Кременчуці, на вул. І. Приходька, 32, здійснив рух по тротуару, чим порушив п. 11.13 ПДР України.

Згідно з п. 11.13 ПДР України забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

Під час патрулювання в місці, час, та дату, вказані в оскаржуваній постанові, інспектором патрульної поліції було виявлено транспортний засіб під керуванням позивача, який здійснив рух по тротуару. На місці розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу було повідомлено спеціальне звання, посаду та прізвище інспектора, повідомлено про порушення правил розташування транспортних засобів на дорозі, роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження постанови, порядок та строки сплати адміністративного стягнення. Під час з`ясування обставини, які мають значення для вирішення справи, позивач не заперечував факту руху транспортного засобу під його керуванням по тротуару та повідомив, що здійснив зупинку на тротуарі. Пояснення позивача не спростували факту порушення ним п. 11.13 ПДР України. Справу про адміністративне правопорушення розглянуто в присутності позивача, постанову оголошено негайно після розгляду справи, копію постанови позивач отримав на місці розгляду справи. Поліцейським було прийнято до уваги факт виявлення адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, усні пояснення позивача, які в силу вимог ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, та прийнято правомірне рішення про накладення на останню адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення не може бути підставою для скасування постанови. До відзиву додав диск з відеозаписом факту виявлення правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення.

А також подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами у справі, згідно якого прохав відмовити у стягненні 3500 грн. витрат на професійну правничу допомогу з огляду на їх не співмірність з розміром адміністративного штрафу у сумі 255 грн. Крім того, вказані витрати, в разі задоволення позову, повинні відшкодовуватися за рахунок державного бюджету, а позивач пред`явив вимогу до нього, а тому вона не може бути задоволена судом. Дане клопотання прохав розглянути без його участі.

09.10.2020 надійшли пояснення від Департаменту патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області, згідно яких прохали відмовити в задоволенні позову у повному обсязі з підстав аналогічних вказаним у відзиві відповідача так, як позивач, керуючи транспортним засобом, здійснив рух по тротуару, чим порушив п.11.13. ПДР України, інспектор роти № 2 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Комаров В.А. не порушив процедуру щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, діяв в межах наданих законом повноважень, мав право розглядати справу про адміністративне правопорушення та винести постанову серії ЕАМ № 3067722 від 01.09.2020.

Також, направили аналогічне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами у справі, згідно якого прохали відмовити у стягненні 3500 грн. витрат на професійну правничу допомогу з огляду на їх не співмірність з розміром адміністративного штрафу у сумі 255 грн. Крім того, вказані витрати, в разі задоволення позову, повинні відшкодовуватися за рахунок державного бюджету, а позивач пред`явив вимогу до інспектора, а тому вона не може бути задоволена судом.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року задоволено клопотання позивача за залучено до участі у розгляді даної справи в якості співвідповідача Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, виключивши з числа третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

17.12.2020 від відповідача Департаменту патрульної поліції в особі Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області надійшов відзив згідно якого прохали відмовити у задоволенні позову з підстав аналогічним вказаних у їх письмових поясненнях та відзиві відповідача інспектора Комарова В.А., а також подали аналогічне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами у справі, згідно якого прохали відмовити позивачу у стягненні судових витрат у зв`язку з не співмірністю з сумою штрафу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та прохав задовольнити у повному обсязі.

Відповідач - інспектор роти №2 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенант поліції Комаров В.А. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, як зазначено вище скористався правом подання відзиву та прохав справу розглянути без його участі.

В судовому засіданні, представники Департаменту патрульної поліції в особі Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук, за довіреністю - Коломієць О.Ю. та Щепілов О.В. вказала на безпідставність позову та прохала відмовити у його задоволенні з підстав викладених у поясненнях та відзиві на позов.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.09.2020 року інспектором роти №2 БПП №1 в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Комаровим Владиславом Анатолійовичем була складена постанова серії ЕАМ № 3067722, якою ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штраф у розмірі 255 грн.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст. 283 КУпАП).

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено (ст. 287 КУпАП).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно постанови про адміністративне правопорушення від 01.09.2020 року, серії ЕАМ № 3067722, 01.09.2020 року об 11.31 год. м. Кременчук, вулиця Івана приходька 32, водій керуючи ТЗ здійснив рух по тротуару чим порушив п.11.13 ПДР - порушення ПДР, рух ТЗ по тротуарах і пішохідних доріжках.

Згідно п.11.13 розділу ПДР України забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил

Пункти 26.1-26.3 ПДР України передбачають :

Пішоходам дозволяється рухатися у житловій та пішохідній зоні як по тротуарах, так і по проїзній частині. Пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, але не повинні створювати безпідставних перешкод для їхнього руху.

У житловій зоні забороняється: а) транзитний рух транспортних засобів; б) стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів; в) стоянка з працюючим двигуном; г) навчальна їзда; ґ) рух вантажних автомобілів, тракторів, самохідних машин і механізмів (крім тих, що обслуговують об`єкти і громадян, виконують технологічні роботи або належать громадянам, що проживають у цій зоні).

У пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю", якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Як вбачається з позовної заяви, позивач в обґрунтуванні позову вказує, що він не здійснював рух по тротуару, а лише запаркував свій автомобіль шляхом заїзду на тротуар з дотриманням вимог п.15.10 «в» ПДР України.

Пункт 15.10 «в» ПДР України передбачає, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

З відео наданого відповідачем по справі інспектором Комаровим В.А. та фотознімків, вбачається, що на тротуарі та частково на газоні стоїть припаркований автомобіль, водій якого вказує, що він не рухався по тротуару, а заїхав на нього коли паркувався, пославшись на п.15.10 ПДР України.

При цьому, вбачається, що водій по телефону консультувався з приводу вказаної ситуації, після чого попрохав безоплатного захисника на що йому було відмовлено посилаючись на те, що обов`язок забезпечити захисника інспектор має лише при затриманні особи.

Згідно п. 1.10.ПДР України:

газон - ділянка однорідної території із дерновим покривом, який штучно створюється шляхом посіву і вирощування дерноутворювальних трав (переважно багаторічних злаків) або одернування;

тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном;

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

Суд дослідивши докази, приходить до висновку, що відповідачами не доведено саме рух позивача по тротуару, так як з наданих суду доказів вбачається, що автомобіль стоїть на тротуарі та частково газоні, що свідчить лише про те, що позивач здійснив стоянку на тротуарі та частково газоні, при цьому не заважаючи пішоходам.

Верховний Суд в пунктах 32,33 Постанови від 07 листопада 2019 року по справі № 524/9162/16-а зазначив висновок, що «32. Очевидним і зрозумілим є те, що здійсненню стоянки легкового автомобіля у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, тобто на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, передує рух, пов`язаний із заїздом на таке місце, а після її закінчення - рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з такого місця стоянки. 33. За таких обставин, рух автомобіля тротуаром, пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, не може містити склад порушення пункту 11.13 вказаних Правил.

Стосовно тверджень позивача щодо ігнорування вимоги позивача про необхідність надання йому правової допомоги , то суд погоджується, що інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Суд вважає, що такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно положень ст.. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тож, за вказаних обставин, суд приходить до висновку, що постанову слід скасувати, а провадження у справі закрити.

За правилами ч.2 ст.238 КАС, у разі закриття провадження у справі суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.134 КАС, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до чч.7, 9 ст.139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Також, за змістом ч.9 ст.139 КАС, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Відповідачі заперечували проти задоволення клопотання позивача, оскільки вважають витрати на правову допомогу не співмірними з розміром штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2020 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Радник»/ відповідальна особа/ зокрема, Чіп Я.М. / укладено договір про надання професійної правничої допомоги №.10/09/20-1.

За умовами п.5.2. вказаного договору послуги надаються на платній основі шляхом сплати гонорару у розмірі в строк та на умовах, що визначається окремим додатком до цього договору, зокрема, детальним розрахунком вартості адвокатського гонорару.

Відповідно до наявного у матеріалах справи ордера, адвокатом позивача, який надавав послуги, є Чіп Я.М .

У детальному розрахунку вартості адвокатського гонорару від 10.09.2020 до договору про надання професійної правничої допомоги №10/09/20-1 від 10.09.2020 вказано, що адвокат надає професійну правничу допомогу з таким розрахунком гонорару:

ознайомлення із суттю правових питань клієнта, які потребують вирішення, у тому числі надання розгорнутої консультації, аналіз судової практики, за 1 год. 500 грн.;

підготовка та подача до відповідного суду позовної заяви та комплекту документів 2500 грн.;

обсяг необхідної правової допомоги до набрання рішенням чинності … ….., за одну фактичну участь адвоката у засіданні 500 грн.

Вказані розцінки відповідають встановленим затвердженими тарифам з надання професійної правничої допомоги АО «Радник».

Згідно з актом наданих послуг від 10.09.2020 року, яким є детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару від 10.09.2020, адвокатським об`єднанням фактично надано вказані послуги.

Послуги адвоката позивач оплатив у повному обсязі, а саме у сумі 3500 грн., що підтверджується рахунком №20/20 від 10.09.2020 року та квитанцією ПриватБанка № 0.0..1 від 10.09.2020 - платник ОСОБА_1 .

Суд погоджується з приводу витрат зазначених у перших двох пунктах, зокрема надання консультації та підготовка та подача позову на суму 3000 грн., однак щодо третього пункту, де зазначено 500 грн. за одну фактичну участь адвоката у засіданні, суд не знаходить її підтвердження, так як у жодне судове засідання адвокат Чіп Я.М. не з`являвся, при цьому на порушення ч.4 ст.134 КАС, адвокатом не надано детального опису робіт по третьому пункту з вказаних можливих, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат.

Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому з урахуванням встановлених та доведених обставин суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 3000 грн., яка і підлягає до стягненню.

Керуючись ст.ст. 5-9, 13,72-77, 90, 134, 139, 241-246 КАС України, ст.ст. 122, 268, 280, 287, 288, 293 КУпАП, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову винесену інспектором роти №2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області Комаровим Владиславом Анатолійовичем відносно ОСОБА_1 , від 01.09.2020 року серії ЕАМ № 3067722, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою застосовано до ОСОБА_1 , штраф у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції в особі Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області (м. Кременчук, вул.. 40 років ДАІ,3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 08.02.2021