Справа № 120/2144/20-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2144/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

03 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Повного товариства "Гарант Сервіс Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Делюкс Фінанс і компанія" до Державної митної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної митної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

25 листопада 2020 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

25 січня 2021 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Згідно з ч. 10 ст. 44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

З матеріалів справи встановлено, що 25 січня 2021 року на електронну адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від Державної митної служби України про відкладення розгляду справи, яке не підписане електронно-цифровим підписом у встановленому законом порядку. На підтвердження зазначеного, головним спеціалістом відділу надання інформаційних послуг, руху адміністративних справ та діловодства суду Друзь Ю.О. складено відповідну довідку.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що правовий статус електронного цифрового підпису визначає Закон України "Про електронний цифровий підпис" від 22 травня 2003 року № 852-IV. Згідно з ст. 4 вказаного Закону електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

За приписами ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22 травня 2003 року № 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Між тим, положеннями ч. 2 ст. 167 КАС України визначено, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Таким чином, оскільки клопотання не містять електронного цифрового підпису, тобто подане без додержання вимог ч. 1 ст. 167 КАС України, то останнє не може бути розглянуте судом та підлягає поверненню заявнику без розгляду.

26 січня 2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не вдомі.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26 січня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що з метою отримання повноважень гаранта, у відповідності до ст. 314 МК України, позивач звернувся до ДФС України із листом від 11.11.2019 №9/11-19 щодо набуття статусу гаранта.

За результатами розгляду вказаного звернення, на засіданні Комісії з питань розгляду документів (матеріалів) про надання, підтвердження статусу гаранта або вирішення питань про виключення гаранта із реєстру гарантів, яке відбулось 02.12.2019, у відповідності до частини 5 статті 314 МК України прийнято рішення про включення Повного товариства "Гарант Сервіс Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Делюкс Фінанс і Компанія" до реєстру гарантів, про що повідомлено листом від 10.12.2019 №44000781/6/99-99-18-04-02-15.

При цьому, встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" утворено Державну податкову службу України та Держмитслужбу, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1217-р "Питання Державної митної служби України" функції і повноваження Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи Держмитслужба здійснює з 08.12.2019.

Таким чином, з 08.12.2019 вжиття заходів щодо врегулювання взаємовідносин з позивачем, як гарантом є повноваженням Держмитслужби.

Листом від 13.12.2019 № 8/12-19 позивач відповідно до частини другої статті 307 та частини третьої статті 314 МК України звернувся до Держмитслужби з проханням надання проекту угоди для підписання.

Однак, з моменту подання листа від 13.12.2019, відповідачем не вчинялось жодних дій, з метою виконання положень МК України.

В той же час, листом від 12.02.2020 року №08-5/18-02/13/2067 відповідачем повідомлено про те, що 07.02.2020 відбулось нове засідання Комісії з питань розгляду документів (матеріалів) про надання, підтвердження статусу гаранта або вирішення питання про виключення гаранта із реєстру гарантів, на якому розглядалось питання про укладення з Позивачем Угоди про надання фінансових гарантій. За результатами розгляду документів встановлено наступне:

- у договорі № 19/8844/0Д2 від 04.11.2019, укладеному між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" та Товариством, про добровільне страхування відповідальності перед третіми особами, в тому числі, відповідальності перед митними органами щодо сплати митних платежів, не обумовлено максимальний розмір суми, яку Страховик, у разі настання страхового випадку, зобов`язаний сплатити митним органам. Договір страхування з боку Товариства був укладений директором, який діяв на підставі Засновницького договору. Відповідно до пункту 5.10 розділу 5 Засновницького договору у Товаристві створюється виконавчий орган - Директор, який вирішує усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належить до виключної компетенції Загальних Зборів Учасників. Згідно з абзацом восьмим пункту 5.4 розділу 5 Засновницького договору, до виключної компетенції Загальних зборів Товариства одним з питань, рішення по яким набирають чинності у разі одностайного прийняття їх усіма учасниками, належить прийняття рішення щодо укладання договорів (угод) на суму, що перевищує 2000000,00 грн. Таким чином директор Товариства, який діяв на підставі Засновницького договору, не мав повноважень укладати договори (угоди) на суму, що перевищує 2000000,00 грн.;

- Розділом 8 Договору страхування передбачаються підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, при цьому Договором страхування не встановлюється мінімальна сума страхового відшкодування, яка підлягає безумовній виплаті митним органам.

- крім вище зазначеного, Договір страхування містить низку невідповідностей, наприклад:

1) пункти 4.1 та 4.2 розділу 4 "Права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору" мають однакову назву і визначають права Страховика, тоді як права Страхувальника, тобто Товариства, взагалі відсутні;

2) у пунктах 4.1 та 4.1.1 розділу 4 вказується, що "Страховик має право отримати від Страховика будь-яку інформацію...";

3) у абзаці третьому пункту 9.5 розділу 9 зазначено, що дія договору, а також кожної окремої Додаткової угоди, припиняється та втрачає чинність у разі "несплати Страхувальником зобов`язань перед Страхувальником у повному обсязі"; та інші.

З огляду на наведене вище, відповідач зазначив, що не має можливості чітко визначити максимальний розмір усіх одночасно наданих гарантом митним органам фінансових гарантій для зазначення суми в Угоді, а тому запропонував терміново усунути вищезазначені недоліки.

Разом із тим, позивач зазначив, що укладання відповідної угоди про надання фінансових гарантій є наслідком прийнятого ДФС рішення від 02.12.2019, а тому повторне скликання Комісії з метою вирішення питання про укладення Угоди з позивачем, суперечить положенням МК України та порушує принцип правової визначеності.

Таким чином, не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої в частині відмовлених позовних вимог, тому колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги Державної митної служби України, щодо задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 306 МК України, одним із способів забезпечення сплати митних платежів є фінансові гарантії.

Згідно із ч. 1 ст. 307 МК України, юридичні особи, які мають намір виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов`язань перед митними органами України зі сплати митних платежів, уповноважуються на це і вносяться до реєстру гарантів у порядку, визначеному цим розділом.

Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод (ч. 2 ст. 307 МК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 314 МК України, гарантом може виступати незалежний фінансовий посередник - юридична особа, створена у формі повного або командитного товариства.

При цьому, положеннями ч. 2 ст. 314 МК України встановлено критерії, яким повинна відповідати банківська установа, інша юридична особа, яка має намір одержати від центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в установленому цим Кодексом порядку повноваження гаранта

Згідно із ч. 5 ст. 314 МК України, строк прийняття рішення про включення гарантів до реєстру не повинен перевищувати 30 календарних днів з дня надання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, документів, що підтверджують виконання умов частини другої цієї статті.

Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод, у яких зазначається обов`язок гаранта безумовно сплатити суму митних платежів у разі невиконання відповідними особами зобов`язань перед митними органами та щорічно, не пізніше 1 березня року, наступного за звітним, надавати підтвердження умов, визначених у пунктах 1-5 частини другої цієї статті, за попередній рік (ч. 3 ст. 314 МК України).

Із аналізу наведених положень слідує, що процедура отримання/надання юридичній особі статусу фінансового гаранта включає у себе наступні етапи:

- безпосередньо надання такого статусу та внесення відповідних записів до реєстру гарантів;

- укладання угоди із центральним органом виконавчої влади відповідно до ч. 3 ст. 314 МК України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі - Положення), Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує, зокрема, державну політику у сфері державної митної справи та у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства.

Згідно з п. 4 Положення, ДФС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:

- надає повноваження на провадження діяльності з надання митним органам фінансових гарантій забезпечення сплати митних платежів;

- застосовує та контролює процедури використання гарантій забезпечення сплати митних платежів, взаємодіє з гарантами;

- здійснює стягнення коштів у разі невиконання забезпечених фінансовою гарантією зобов`язань зі сплати митних платежів.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про адміністративні послуги" адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону.

Таким чином, виходячи зі змісту положень МК України та Закону України "Про адміністративні послуги", надання статусу гаранта є адміністративною послугою, яку, на момент звернення позивача, надавала ДФС України, на даний момент - Держмитслужба.

При цьому, за інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті ДФС, відповідно до інформаційної картки №24-15 адміністративної послуги "Надання статусу гаранта", затвердженої наказом ДФС від 13.01.2015 №7, строк надання адміністративної послуги - не більше 30 календарних днів з дня надання документів, що підтверджують виконання умов частини другої статті 314 МК України;

Крім того, визначено, що результатом надання вказаної адміністративної послуги є:

- внесення відповідних записів до реєстру гарантів;

- лист щодо внесення заявника до реєстру гарантів та необхідності укладання угоди відповідно до ч. 3 ст. 314 МК України.

Із аналізу вище викладеного слідує висновок, що результатом надання ДФС адміністративної послуги "Надання статусу гаранта" є внесення відповідних записів до реєстру гарантів. Після того, як суб`єкта господарювання визнано гарантом та внесено відповідний запис до реєстру гарантів, такому суб`єкту господарювання ДФС надсилає лист щодо внесення до реєстру гарантів та необхідності укладання угоди, передбаченої ч. 3 ст. 314 МК України.

В даному ж випадку, як слідує із матеріалів справи, за результатами розгляду звернення позивача, на засіданні Комісії з питань розгляду документів (матеріалів) про надання, підтвердження статусу гаранта або вирішення питань про виключення гаранта із реєстру гарантів, яке відбулось 02.12.2019, прийнято рішення про включення Повного товариства "Гарант Сервіс Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Делюкс Фінанс і Компанія" до реєстру гарантів, про що позивача повідомлено листом від 10.12.2019 №44000781/6/99-99-18-04-02-15.

Таким чином, з огляду на включення Повного товариства "Гарант Сервіс Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Делюкс Фінанс і Компанія" до реєстру гарантів, наступним та завершальним етапом процедури отримання позивачем статусу гаранта мало б бути направлення відповідачем листа щодо укладання угоди у відповідності до ч. 3 ст. 314 МК України.

Разом із тим, як уже зазначалось судом вище, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1217-р, функції і повноваження Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи Держмитслужба здійснює з 08.12.2019.

Із наведеного слідує, що починаючи з 08.12.2019 вирішення питань, які стосуються вжиття заходів врегулювання взаємовідносин з позивачем, як гарантом віднесено до повноважень Держмитслужби, в тому числі, на переконання суду, і щодо надсилання листа про укладання угоди у відповідності до ч. 3 ст. 314 МК України.

В той же час, як слідує із матеріалів справи, отримавши листа позивача від 13.12.2019 № 8/12-19 з проханням надання проекту угоди для підписання, відповідач наказом від 20.01.2020 №16 створив Комісію з питань розгляду документів (матеріалів) про надання, підтвердження статусу гаранта або вирішення питань про виключення гаранта із реєстру гарантів.

Колегія суддів не заперечує те, що питання щодо укладання Угоди про надання фінансових гарантій між Держмитслужбою та позивачем розглядалося 07.02.2020 саме на засіданні Комісії з питань розгляду документів (матеріалів) про надання, підтвердження статусу гаранта або вирішення питань про виключення гаранта із реєстру гарантів.

Проте, варто звернути увагу на те, що згідно із п. 1 Положення про Комісію, затвердженого наказом від 20.01.2020 №16, Комісія створюється з метою:

- розгляду документів юридичних осіб, що мають намір отримати від Держмитслужби статус гаранта, та прийняття рішення про включення таких осіб до реєстру гарантів або про відмову у включенні їх до цього реєстру;

- розгляду документів гарантів, що надаються ними для підтвердження умов, визначених у пунктах 1-5 частини 2 статті 314 МК України, та прийняття відповідного рішення;

- прийняття рішення про виключення гаранта з реєстру гарантів.

В даному ж випадку, як наголошує представник апелянта, засідання комісії 07.02.2020 відбулось саме з метою вирішення питання щодо укладання Угоди про надання фінансових гарантій між позивачем та Держмитслужбою, що відноситься до її повноважень.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що можливість вирішення Комісією питання про укладання угоди між Держмитслужбою та гарантом не передбачена ані положеннями МК України, ані Положенням про Комісію з питань розгляду документів (матеріалів) про надання, підтвердження статусу гаранта або вирішення питань про виключення гаранта із реєстру гарантів, затвердженим наказом Держмитслужби від 20.01.2020 №16.

Крім того, варто зазначити, що у відповідача взагалі були відсутні підстави для розгляду документів Повного товариства "Гарант Сервіс Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Делюкс Фінанс і Компанія" на засіданні Комісії, адже позивач уже був включений до реєстру гарантів, про що його було повідомлено листом ДФС від 10.12.2019 №44000781/6/99-99-18-04-02-15. До того ж, можливість повторного розгляду питання про надання статусу гаранта положеннями МК України не передбачена.

При цьому, посилання представника апелянта на те, що розгляд документів Повного товариства "Гарант Сервіс Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Делюкс Фінанс і Компанія" здійснено лише тому, що такі документи були повторно надіслані позивачем, суд оцінює критично, адже позивач уже був включений до реєстру гарантів, а тому необхідність повторного вирішення питання надання йому такого статусу, на переконання суду, була відсутня.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідні матеріали були повторно направленні для підтвердження умов, визначених у пунктах 1-5 частини 2 статті 314 МК України, та з метою уникнення прийняття рішення про виключення позивача з реєстру гарантів.

Більше того, суд критично оцінює посилання апелянта на лист від 25.03.2020 №08-5/18-02-02/13/3109, як на доказ розгляду повторно надісланого позивачем пакету документів саме на засідання Комісії, адже як видно із даного листа, який підписаний заступником голови Держмитслужби, його виконавцем є Ганна Недашківська. При цьому, саме лише перебування даної особи у складі Комісії, не може свідчити про розгляд документів саме Комісією, адже у відповідності до свого Положення, Комісія є колегіальним органом (п. 4 Положення). Крім того, іншого доказу на підтвердження розгляду даного пакету документів саме на засіданні Комісії, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

З огляду на наведені вище обставини, а також беручи до уваги відсутність у Комісії повноважень на вирішення питання щодо укладання Угоди про надання фінансових гарантій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій відповідача щодо повторного розгляду документів Повного товариства "Гарант Сервіс Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Делюкс Фінанс і Компанія" на засіданні Комісії з питань розгляду документів про надання, підтвердження статусу гаранта або вирішення питання про виключення гаранта із реєстру гарантів, створеної наказом Державної митної служби України №16 від 20.01.2020.

Аналізуючи доводи апелянта щодо відсутності підстав для зобов`язання відповідача укласти із позивачем угоду про надання фінансових гарантій, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як уже зазначалось судом вище, результатом надання адміністративної послуги "надання статусу гаранта" є внесення відповідних записів до реєстру гарантів та направлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику листа щодо необхідності укладання угоди відповідно до ч. 3 ст. 314 МК України.

При цьому, враховуючи те, що позивач на даний час уже включений до реєстру гарантів, його право на укладення із відповідачем угоди про надання фінансових гарантів, на переконання суду, є беззаперечним.

До того ж, законодавцем не визначено жодних підстав для відмови чи ухиленні від укладання угоди із гарантом, який уже включений до реєстру гарантів.

Разом із тим, враховуючи визначену законодавцем процедуру та порядок надання такої адміністративної послуги, як "надання статусу гаранта", колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача вчинити дії, спрямовані на укладення із Повним товариством "Гарант Сервіс Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Делюкс Фінанс і Компанія" угоди про надання фінансових гарантій у відповідності до статті 314 Митного кодексу України, та з урахуванням висновків суду, відображених в даному рішенні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.