Справа № 748/57/21
Суддя: Хоменко Л. В.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/5/21
Єдиний унікальний № 748/57/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року місто Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючого судді Хоменко Л.В.,

секретаря Красної О.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Карнауха В.А.,

представника відповідача Бугрим М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просить скасувати постанову поліцейського взводу № 11 роти 12 БУПП в Чернігівській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Пугача Дмитра Олексійовича від 31 грудня 2020 року серії ДП18 № 730613 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, 36 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення та вирішити питання щодо повернення йому судового збору.

Вимоги обгрунтовує тим, що постановою серії ДП18 № 730613 від 31 грудня 2020 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. у тому, що він 31 грудня 2020 року о 23 год. 18 хв на власному автомобілі ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинився в дозволеному місці на вулиці Незалежності, 70 у місті Чернігові. До нього під`їхав автомобіль патрульної поліції реєстраційний номер НОМЕР_2 і поліцейський ОСОБА_3 повідомив йому, що у них є повідомлення про рух п`яного водія по вулиці. На вимогу поліцейського він надав свої документи, після чого патрульний почав вимагати пред`явити страховий поліс «Електронний поліс № 201327839», проте ОСОБА_4 не зміг його відкрити та пред`явити на власному телефоні з технічних причин. Патрульний повідомив ОСОБА_5 , що на нього буде складено постанову за непред`явлення страхового полісу та пішов складати постанову. Повернувшись, працівник патрульної поліції надав для підпису постанову, у якій було зазначено що при зміні напрямку руху ОСОБА_4 не увімкнув світловий покажчик повороту та не пред`явив на вимогу поліцейського страховий поліс, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. На прохання ОСОБА_6 надати докази вчинення правопорушення, патрульний ОСОБА_3 на своєму телефоні показав лише як рухається прямо, нікуди не повертаючи, невідомий автомобіль, який не належить позивачу. Позивач вважає, що вказане поліцейським в постанові порушення п. 2.11 ПДР не відповідає правовій кваліфікації за ч. 1 статті 126 КУпАП, висновки працівника поліції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказані порушення є незаконна та необгрунтована, винесена працівником поліції без з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому підлягає скасуванню.

Ухалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2021 року відкрито провадження у справі.

18 січня 2020 року відповідачем - Управлінням патрульної поліції в Чернігівській області подано відзив на адміністративний позов, у якому він просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що викладені в позовній заяві твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню судом. Під час патрулювання по вул. Незалежності у м. Чернігові автомобілем патрульної поліції, реєстраційний номер 4628, поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліціїПугачем Д.С. було виявлено порушення ПДР автомобілем "ЗАЗ 1102", реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту та на вимогу працівника поліції не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Правопорушення було зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського.

У судовому засіданні представник позивача Карнаух В.А. позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначив, що відповідачем не надано доказів скоєння позивачем правопорушення, ні керування у стані алкогольного сп`яніння, ні неввімкнення світлового показчика повороту при зміні напрямку руху, на наданому відповідачем відео не зафіксовано номерний знак автомобіля, що не може бути доказом вини його довірителя. А за відсутності порушень Правил дорожнього руху вимога поліцейського надати поліс страхування є неправомірною.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Чернігівській області у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, стверджуючи про правомірність дій співробітників поліції та безпідставність позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою серії ДП18 № 730613 від 31 грудня 2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126, 36 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. у тому, що він 31 грудня 2020 року о 23 год. 18 хв автомобілем ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_1 при зміні напрямку руху не увімкнув світловий показчик повороту, чим порушив п.п. 9.2 б Правил дорожнього руху та на вимогу працівника поліції не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 г Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положення п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. З Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.1 г ПДР передбачає, що водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпунктом а пункту 2.4. ПДР України передбачено, що на вимогу працівника поліції водій, окрім іншого, зобов`язаний зупинитися з дотриманням вимог цих Правил та пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п.21.4 ст. 21 Закону).

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс. Сама по собі наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №686/15383/17, від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 21 листопада 2018 року у справі №465/6677/16-а.

В ході дослідженого в судовому засіданні відеозапису з місця події з достовірністю встановлено, що позивач в дійсності на вимогу поліцейського не пред`явив поліс обов`язкового страхування, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП, однак у постанові від 31 грудня 2020 року вказано на порушення позивачем п.2.1.г Правил дорожнього руху, що не відповідає диспозиції ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 9.2 Б ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Для забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони життя і здоров`я людей, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху, та вимагати пред`явлення особою документів, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону.

Згідно статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, Правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 2, ч. 3 та 4 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП України встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

В оскаржуваній постанові мається посилання на відео з бодікамери 0006 та відео порушення, однак на переглянутому відеозаписі з бодікамери поліцейського зафіксовано, як рухається автомобіль сірого кольору, запис переривається зупинкою автомобіля. На відео неможливо ідентифікувати номерні знаки автомобіля, крім того не зафіксовано і самого водія. При цьому при наданні для перегляду, позивач на відео заперечує, що це його автомобіль.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП відносно позивача не підтверджено належними доказами, відеозапис з нагрудної камери не може бути визнано судом належним доказом, оскільки на ньому не зафіксовано, ні номерні знаки автомобіля, ні водія, а також чітко не зафіксовано і саме правопорушення.

Крім того, при розгляді даної справи поліцейським порушено алгоритм розгляду справи, а саме поліцейський уже після складення постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126, ч.2 ст.122, 36 КУпАП, що зафіксовано на відео, повідомив йому про порушення Правил дорожнього руху, а саме при зміні напрямку руху не увімкнув світловий показчик повороту, чим порушив вимоги п.9.2 б Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного та, вбачаючи, що постанова від 31 грудня 2020 року відносно позивача у частині притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 9.2 б Правил дорожнього руху підлягає скасуванню, у поліцейського не було законних підстав вимагати пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, у постанові від 31 грудня 2020 року вказано на порушення позивачем п.2.1.г Правил дорожнього руху, що не відповідає диспозиції ч.1 ст. 126 КУпАП.

Положеннями ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції, та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на: них повноважень, в тому числі справи про правопорушення ПДР передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Приписами ст.268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, що передбачений законом, необґрунтовано, з порушенням прав позивача при її розгляді, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов слід задовольнити, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 730613 від 31 грудня 2020 року слід скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, сплачений судовий збір за подання позову у сумі 454, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача .

На підставі викладеного, керуючись ст. 241 -244, 286КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП18 № 730613 від 31 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 , ч. 1 ст. 126, 36 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 12, 36 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Чернігівській області на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) 454 грн. 00 коп. в рахунок сплаченого судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Хоменко