Справа № 520/6114/2020
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 р. № 520/6114/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рубіної Я.О.,

представника позивача - Осадчої В.В.,

представника відповідача, Слобожанської митниці Держмитслужби, - Милейко К.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/6114/2020 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, комісії з реорганізації Харківської митниці ДФС, Слобожанської митниці Держмитслужби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: в.о. начальника Слобожанської митниці Держмитслужби Любченко М.С. про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 06.02.2020 № 84-о "Про організаційні заходи";

- визнати протиправним та скасувати наказ Харківської митниці ДФС від 16.04.2020 № 27-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора митного поста "Харків-залізничний" та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16.04.2020 по дату прийняття судом рішення про поновлення на посаді;

- зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби України вирішити питання подовження трудового договору ОСОБА_1 з Слобожанською митницею Держмитслужби у зв`язку з реорганізацією Харківської митниці ДФС шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював у Харківській митниці ДФС на посаді головного державного інспектора митного посту "Харківський-залізничний". Відповідачем позивача попереджено про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією Харківської митниці ДФС шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби України. Станом на час попередження позивача про наступне вивільнення, а також на момент звільнення з Харківської митниці ДФС існували вакантні посади, що могли бути запропоновані йому, але не були запропоновані в порушення вимог трудового законодавства.

Представник позивача в судове засідання прибув, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача, Слобожанської митниці Держмитслужби, під час судового розгляду справи проти позову заперечував, оскільки підстави для поновлення позивача на посаді відсутні. Зазначив, що при реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби в новоствореному органі, а не обов`язком, а тому відсутні правові підстави для пропонування позивачу інших рівнозначних посад. На думку відповідача, при звільненні позивача останнім дотримано вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Представники Державної фіскальної служби України, комісії з реорганізації Харківської митниці ДФС та в.о. начальника Слобожанської митниці Держмитслужби Любченко М.С. в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у митних органах України в період з 26.02.1996 по 16.04.2020.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1; реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2.

Так, відповідно до пункту 1 постанови № 858 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби, зокрема Слобожанську митницю Держмитслужби.

07 листопада 2019 року Слобожанську митницю Держмитслужби внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з пунктом 2 постанови № 858 реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби.

При цьому, Харківську та Сумську митниці ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби.

Відповідним наказом Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 № 30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС" розпочато реорганізацію митниць ДФС у виконання пункту 2 постанови № 858.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1074 у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

28 листопада 2019 року проведено державну реєстрацію рішення про припинення Харківської митниці ДФС.

29 листопада 2019 року проведено державну реєстрацію рішення про припинення Сумської митниці ДФС.

В подальшому, на підставі листа ДФС від 12.03.2020 № 681/7/99-99-04-17 "Про попередження щодо наступного вивільнення" у зв`язку з реорганізацією митниць ДФС, розпочата процедура попереджень працівників митниць.

Так, протокольним рішенням наради керівного складу Державної митної служби України від 26.11.2019 зобов`язано виконуючих обов`язків керівників митниць Держмитслужби забезпечити переведення 30 відсотків особового складу митниць ДФС до митниць Держмитслужби. Першочергово Слобожанська митниця Держмитслужби виконала доручення керівництва Держмитслужби, надане протокольним рішенням.

Судом встановлено, що 16 березня 2020 року, на виконання вимог постанови №858 позивача, у відповідності до статті 49-2 КЗПП України було попереджено про наступне вивільнення (16.04.2020) на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" та пункту 1 частини 1 статті 40 КЗПП України.

Поряд із тим, від ознайомлення з повідомленням про наступне вивільнення ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується актом про відмову від ознайомлення від 16.03.2020.

Одночасно з цим, 17.03.2020 поштовим відправленням позивачу направлено повідомлення про наступне вивільнення.

Наказом Харківської митниці ДФС від 24.04.2020 № 27-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивача 16.04.2020 звільнено з посади головного державного інспектора митного посту "Харків-залізничний", у зв`язку з реорганізацією Харківської митниці ДФС, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби", на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889- VIII, пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із наказом Державної фіскальної служби України від 06.02.2020 № 84-о "Про організаційні заходи" та наказом Харківської митниці ДФС від 16.04.2020 № 27-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 06.02.2020 № 84-о "Про організаційні заходи" суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі - Положення №236) Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно з пунктом 15 Положення ДФС є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Оскаржуваним наказом встановлено наступне:

- розпочати організаційні заходи щодо процедури попередження працівників Державної фіскальної служби України про наступне вивільнення із займаних посад, у зв`язку з реорганізацією Державної фіскальної служби України;

- керівників структурних підрозділів ДФС або особам, які виконують їх обов`язки, зобов`язано ознайомити підлеглих працівників із зазначеним наказом особисто під підпис.

Отже, зі змісту оскаржуваного наказу встановлено, що останній прийнятий з метою організації процедури попередження про наступне вивільнення працівників Державної фіскальної служби України, та містить доручення, адресовані керівникам структурних підрозділів ДФС, а не головам комісії з реорганізації територіальних органів ДФС.

При цьому, слід враховувати, що ОСОБА_1 був працівником саме Харківської митниці ДФС, а не Державної фіскальної служби України.

Таким чином, позивач не входить до кола осіб, на яких поширюється дія вказаного наказу, а отже, оскаржуваний наказ ДФС від 06.02.2020 №84-о "Про організаційні заходи" жодним чином не впливає на його права та інтереси.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 06.02.2020 № 84-о "Про організаційні заходи" задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Харківської митниці ДФС від 16.04.2020 № 27-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлення позивача на посаді головного державного інспектора митного поста "Харків-залізничний" та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16.04.2020 по дату прийняття судом рішення про поновлення на посаді; зобов`язання Слобожанську митницю Держмитслужби України вирішити питання подовження трудового договору ОСОБА_1 з Слобожанською митницею Держмитслужби у зв`язку з реорганізацією Харківської митниці ДФС шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою та шостою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Разом з тим, за приписами частини п`ятої статті 40 КЗпП України (у редакції із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Таким чином, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини другої статті 40 КЗпП України, статті 42, частин першої, другої і третьої статті 49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Станом на час виникнення спірних правовідносин Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX абзац другий частини третьої статті 87 виключено, зокрема, виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020 №440-IX частину третю статті 87 Закону України "Про державну службу" доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".

Суд звертає увагу на те, що зазначена редакція статті 87 Закону України "Про державну службу" набула чинності 13.02.2020.

Положеннями частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, зокрема, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Приписами частини п`ятої статті 22 Закону України "Про державну службу" передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Отже, станом на час виникнення спірних правовідносин дія норм законодавства про працю, а саме: частини другої статті 40 (звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу), статті 42 (переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці), частин другої та третьої статті 49-2 КЗпП України щодо обов`язку власника або уповноваженого ним орган пропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації) не поширюється на державних службовців в силу приписів частини п`ятої статті 40 КЗпП України.

Такі правовідносини врегульовані Законом України "Про державну службу", що передбачає не обов`язок, а - право суб`єкта призначення за його рішенням у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, перевести державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця або іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Суд звертає увагу на те, що нова редакція статті 87 Закону України "Про державну службу", набула чинності 13.02.2020, та позивача було належним чином попереджено про наступне вивільнення 16.03.2020.

Суд критично оцінює доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу з посиланням на висновки, що викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року щодо застосування норм права у частині обов`язку роботодавця пропонувати працівнику вакантні посади, оскільки правові висновки у вказаній Постанові сформовані до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX та Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020 № 440-IX.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначає, що виходячи із змісту плану заходів з реорганізації Харківської митниці ДФС та опублікованого рішення про припинення юридичної особи, датою припинення діяльності Харківської митниці ДФС є 29.02.2020 і саме до цієї дати необхідно працевлаштувати працівників цієї митниці. Одночасно з цим, позивач зазначає, що в порушення встановленого пунктом 4 наказу Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 № 30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС" тримісячного строку проведення реорганізації митниць, йому не було запропоновано вакантні посади у новоствореній Слобожанській митниці Держмитслужби.

Суд зазначає, що такі доводи позивача не спростовують правомірності оскаржуваного наказу Харківської митниці ДФС виходячи з наступного.

Виходячи з Положення про Харківську митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС від 27.08.2014 №79 Харківська митниця ДФС є територіальним органом ДФС.

Відповідно до частини 4 статті 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи центрального органу виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію їх припинення.

Одночасно з цим, частиною 9 статті 5 вказаного Закону визначено, що порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією територіальних органів центральних органів виконавчої влади визначений Порядок №1074.

Суд зазначає, що чинне законодавство не встановлює граничних строків припинення юридичної особи.

Так, пунктом 4 наказу ДФС від 25.11.2019 №30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС" визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Наказом ДФС від 24.03.2020 №14-рг внесено зміни до пункту 4 наказу від 25.11.2019 №30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС" змінивши слова "три місяці" на "шість місяців". Наказом ДФС від 27.05.2020 №28-рг вказаний термін змінено на 9 місяців.

Одночасно з цим, визначення ДФС строків припинення її територіальних органів та складання такими територіальними органами планів заходів з реорганізації є виключною компетенцією вказаних органів та є складовою права на управління діяльністю установи. При цьому, вказані документи жодним чином не вплинули на права позивача, та не поклали на нього нових обов`язків, а отже не є рішеннями яким вирішено питання щодо прав, обов`язків позивача, його законного інтересу або зобов`язуючими до вчинення будь-яких дій.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий з дотриманням встановленої законодавством процедури звільнення працівника, станом на момент виникнення спірних правовідносин, при цьому відповідачем дотримано вимоги щодо належного персонального попередження позивача про наступне вивільнення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Враховуючи похідний характер позовних вимог про поновлення позивача на посаді, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вирішення питання продовження трудового договору, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, компенсації не підлягають та враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно розподіл їх судом не здійснюється.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби України (місцезнаходження: Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код - 39292197), комісії з реорганізації Харківської митниці ДФС (місцезнаходження: вул. Короленка, 16-б, м. Харків, 61003, ідентифікаційний код - 39534151), Слобожанської митниці Держмитслужби (місцезнаходження: вул. Короленка, 16-б, м. Харків, 61003, ідентифікаційний код - 43332958), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: в.о. начальника Слобожанської митниці Держмитслужби Любченко М.С. (місцезнаходження: вул. Короленка, 16-б, м. Харків, 61003) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 лютого 2021 року.

Суддя А.С. Мороко