Справа № 120/4152/20-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 лютого 2021 р. Справа № 120/4152/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи директором Хмільницького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 01.05.2016 року по 28.11.2016 року до стажу державної служби;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи директором Хмільницького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 01.05.2016 року по 28.11.2016 року до стажу державної служби.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивачу не зараховано до стажу державної служби час її роботи директором Хмільницького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 01.05.2016 року по 28.11.2016 року до стажу державної служби, що не дає можливості в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.08.2020 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

07.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач в межах Закону України від 02.10.1996 №393 «Про звернення громадян» звернулася 01.07.2020 року з заявою до Головного управління щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №889 «Про державну службу». В свою чергу, Головне управління не мало правових підстав задовольнити заяву ОСОБА_1 від 01.07.2020, оскільки їй була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №889 з дотриманням вимог Порядку №22-1 позивач не зверталася. За таких умов у Головного управління були відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 як державному службовцю, оскільки вона отримувала та отримує пенсію за віком згідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02.12.2020 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо позову, відповідно яких зазначив, що предметом судового спору є не зобов`язання призначити пенсію, а саме зарахувати стаж роботи держслужбовця. При цьому, твердження відповідача про те, що позивач була зобов`язана звернутись із заявою, встановленого зразка про перерахунок пенсії, для зарахування останній стажу саме до стажу роботи державної служби вважає хибним. Оскільки, законодавством України чітко встановлено, який стаж зараховується до загального стажу роботи, який до стажу роботи із шкідливими умовами, а який - до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Вказує, що відповідач зобов`язаний одразу здійснювати розмежування стажу роботи по відповідним критеріям, а не зараховувати усе до загального стажу і лише за заявою особи відповідного зразка здійснювати зарахування такого стажу до стажу роботи із шкідливими умовами, або до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом від 09.07.2020 року № 65014, повідомлено позивача, що на призначення пенсії за Законом № 889 у порядку, визначено для осіб, які мають не менш, як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, можуть розраховувати дві категорії осіб: державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889, станом на 01.05.2016 року обіймали посади державної служби та мали не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України; особи, які на день набрання чинності Законом № 889, мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016 року.

Станом на 01.05.2016 року стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених частиною 2 статті 46 Закону №889 та актами Кабінету Міністрів України, складає 19 років 5 місяців 12 днів (з 21.11.1996 року по 26.07.2010 року, з 27.07.2010 року по 01.05.2016 року).

Вважаючи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування до стажу державної служби її часу роботи директором Хмільницького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у період з 01.05.2016 року по 28.11.2016 року (6 місяців 27 дні) неправомірною, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частин 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

До 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 676/4235/17, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 607/2474/17.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом від 09.07.2020 року № 65014, повідомлено позивача про те, що станом на 01.05.2016 року стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених частиною 2 статті 46 Закону №889 та актами Кабінету Міністрів України, складає 19 років 5 місяців 12 днів (з 21.11.1996 року по 26.07.2010 року, з 27.07.2010 року по 01.05.2016 року).

При цьому, до стажу державної служби час роботи позивача директором Хмільницького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у період з 01.05.2016 року по 28.11.2016 року (6 місяців 27 дні) не зараховано.

З цих підстав суд зазначає, що відповідно до записів з трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 з 26.05.2011 по 10.01.2017 позивач займала посаду директора Хмільницького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про віднесення посад працівників системи центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді до відповідних категорій посад державних службовців та органів місцевого самоврядування" від 18.01.2003 року № 9-р посада директора центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді відноситься до шостої категорії посад державних службовців.

Вказане розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 року №9-р втратило чинність 08.12.2016 року.

Як підтверджується матеріалами справи, 28.09.2016 року ОСОБА_1 було попереджено про зміну істотних умов оплати праці (розпорядження голови Хмільницького РДА №74-рк від 29.09.2016 року та додаток до нього).

Відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Працівники державних органів, в яких змінюють істотні умови праці, мають залишатися державними службовцями після набрання чинності вищевказаними нормативними актами, користуватися усіма правами, передбаченими законодавством, що діяло раніше, і продовжувати виконувати свої посадові обов`язки на час до завершення строку попередження про зміни в організації праці, тобто протягом 2 місяців після внесення змін попередження про зміну істотних умов оплати праці.

Таким чином лише з 28.11.2016 року у ОСОБА_1 - директора районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді відбулися зміни істотних умов праці, пов`язаних з виключенням штатного розпису Хмільницького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді посад державних службовців та переходу на умови праці на основі Єдиної сітки розрядів та коефіцієнтів оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та, відповідно з 28.11.2016 року ОСОБА_1 втратила статус державного службовця.

Вказане підтверджується довідкою виданою головою Хмільницької РДА №01-01-06-3266 від 02.12.2016 року.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначав: «В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені в певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру, або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики».

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначав, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, а також акцентував увагу на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави.

Основною складовою коштів на виплату пенсії є страхові внески, що не включаються до складу державного бюджету та не можуть використовуватися не за своїм цільовим призначенням. Пенсійне забезпечення державних службовців, передбачене Законом України від 16.12.993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» є не пільгою, а гарантією забезпечення професійної діяльності державних службовців, ефективного функціонування органів державної влади.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави». А встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Також, Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 чітко визначив критерії, заявами можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Таким чином, бездіяльність суб`єкта владних повноважень у не зарахуванні стажу державної служби ОСОБА_1 за період з 01.05.2016 року по 28.11.2016 року є звуженням змісту та обсягу її існуючих прав і свобод, що відповідно до рішень Конституційного Суду України є неприпустимим.

При цьому, твердження відповідача про те, що позивач була зобов`язана звернутись із заявою, встановленого зразка про перерахунок пенсії, для зарахування останній стажу саме до стажу роботи державної служби, суд вважає хибним, оскільки законодавством України чітко встановлено, який стаж зараховується до загального стажу роботи, який до стажу роботи із шкідливими умовами, а який - до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідач зобов`язаний одразу здійснювати розмежування стажу роботи по відповідним критеріям, а не зараховувати усе до загального стажу і лише за заявою особи відповідного зразка здійснювати зарахування такого стажу до стажу роботи із шкідливими умовами, або до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити повністю.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Отже, у зв`язку з повним задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в сумі 840,80 гривень підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи директором Хмільницького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 01.05.2016 року по 28.11.2016 року до стажу державної служби.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи директором Хмільницького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 01.05.2016 року по 28.11.2016 року до стажу державної служби.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна