Справа № 640/11401/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року м. Київ № 640/11401/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «Комерційне підприємство «Укрсіч»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне підприємство «Комерційне підприємство «Укрсіч» з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві: від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на прибуток приватного підприємства, за податковим зобов`язанням на суму 1 300 430,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 325 108,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві: від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), за податковим зобов`язанням на суму 425 750,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 106 438,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до висновку акту перевірки відповідачем неправомірно встановлено, що позивачем порушено приписи податкового законодавства Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, у загальній сумі 1 300 430 грн, у тому числі за 2016 рік на суму 584 645 грн., за 2017 рік на суму 261 871 грн., за 2018 рік на суму 453 914 грн.; заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, у загальній сумі 425 750 грн., у тому числі за січень 2017 у сумі 1609 грн., за листопад 2017 року у сумі 12 720 грн., за грудень 2017 року у сумі 92 779 грн., за січень 2018 року у сумі 14 369 грн., за квітень 2018 року у сумі 99 999 грн., за листопад 2018 року у сумі 8 503 грн., за грудень 2018 року у сумі 195 771 грн. та завищення суму від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за грудень 2018 року у сумі 24 136 грн.; несвоєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість за листопад 2018, грудень 2018 у загальній сумі 27 888,02 грн.

На думку позивача, відповідач безпідставно встановив фіктивність договірних відносин, нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, чим порушив вимоги податкового законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 року відкрито провадження у справі № 640/11401/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

До суду надійшов відзив від представника відповідача, у якому відповідач зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у результаті проведеної документальної позапланової виїзної перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства встановлено порушення податкового законодавства. Відповідачем зазначено, що в результаті аналізу фінансово-господарської діяльності контрагентів позивача встановлено, що вони: не мають виробничих потужностей та складських приміщень; не мають автотранспорту для перевезення вантажів: кількість співробітників на вказаних підприємствах -1-2 робітники, що фізично унеможливлює виконання договірних умов у задекларованих обсягах; наявність «пересортиці» (в документах бухгалтерського обліку зазначених СГД з ознаками фіктивності зазначається надходження одного виду товару, а в наступному підприємствами у облікових документах відображується реалізація іншого виду товару); мають однакові IP-адреси та розрахункові рахунки в одних банківських установах, одні й ті ж самі особи підприємств є службовими особами відразу на декількох підприємствах, що свідчить про їх підконтрольність одній групі осіб...»; у провадженні Управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004274 від 17.11.2017 року, в якому фігурують контрагенти позивача тощо. За сукупністю вищевикладених матеріалів, перевіркою не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ПП «КП «УКРСІЧ» та підприємствами-постачальниками: ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД», ТОВ «АКСІОН-КОМ». Перевіркою встановлено документування операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності. Отже, первинні документи, виписані ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД», ТОВ «АКСІОН-КОМ» на поставку матеріалів, обладнання, надання послуг для ПП «КП «УКРСІЧ» не мають юридичної сили первинних документів та не можуть бути підставою для відображення господарських операцій у податковому та бухгалтерському обліку.

Крім того, відповідач вказує, що у ході проведення перевірки до ПП «КП «УКРСІЧ» надано запити стосовно надання письмових пояснень та їх документального підтвердження, але позивачем на вищезазначені запити до перевірки не надані документи:

На думку відповідача, позивачем на порушення п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.6, п.7, п.9.4, п.11, п.12, п.13, п.14, п.15, п.17 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248, із змінами та доповненнями, п.1.2, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, завищено інші операційні витрати на загальну суму 4795317 грн. у тому числі за 2016 рік на 2799694,00 грн, за 2017 рік на 824841,00 грн, за 2018 рік на 1170782,00 гривень. Перевіркою встановлено, що ПП «КП «УКРСІЧ» в декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік (звітна, № від 27.02.2017 року) додатком ЗП зменшено податкове зобов`язання з податку на прибуток на суму нарахованого за звітний період податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 58200,00 гривень. В акті перевірки вчинено записи, що ПП «КП «УКРСІЧ» в порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України не включено до складу податкових зобов`язань з ПДВ суму ПДВ у розмірі 1734,80 грн. за податковою накладною від 12.09.2016 року №86, складеною на отриманий аванс за продукцію, та зареєстрованою в ЄРПН.

Судом встановлено, що позивачем надано відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивач вказує на безпідставність відзиву та його невідповідність дійсним обставинам справи. Позивач зазначає, що не несе відповідальності за зобов`язання контрагентів відповідно до приписів законодавства. Щодо застосування відповідачем приписів п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України позивач вказує, шо контролюючим органом неправомірно не прийнято до уваги надані документи та розцінено їх як такі, що були відсутні на час складання податкової звітності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ПП ««Комерційне підприємство «Укрсіч» податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, валютного - за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року, про що складено акт від 25.04.2019 року №272/26-15-14-01-03/34663174 (далі - акт перевірки). В акті перевірки вчинено записи, що перевіркою встановлено факти документального оформлення ПП «КП «УКРСІЧ» операцій з придбання матеріалів, обладнання та послуг у ТОВ «ПРОФІАРТ» (фарба друкарська, плівка, стрейч-плівка, ін.), ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС» (різальна машина «Wohlenberg» MCS-2TY), ТОВ «АКСІОН-КОМ» (друку з висічкою на самоклейці), ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД» (фарба друкарська, плівка для ламінації, стрейч плівка, папір крейдований, ламінування га друк аркушів) на загальну суму 2105960,00 грн, в тому числі ПДВ 350993,33 грн, за якими на підставі наданих до перевірки документів та податкової інформації, наявної в податковому органі, встановлено документальне оформлення господарських операцій за відсутності факту їх реального здійснення.

Відповідно до акту перевірки встановлені порушення:

1) п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1, п. 137.6 ст. 137 Податкового кодексу України, ст. 4 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Мінфіну України від 29.11.1999 року № 290, зареєстрованого в Мінюсті України 14.12.1999 року за № 860/4153, п. 6, п.7, п. 9.4, п. 11, п. 12, п. 13, п. 14, п. 15, п. 17 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.12.1999 року № 318, зареєстрованого в Мінюсті України 19.01.2000 року за № 27/4248, п. 1.2, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Мінюсті України 05.06.1995 року за № 168/704, п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.01.2000 року № 20, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, у загальній сумі 1 300 430 грн, в тому числі за 2016 рік на суму 584 645 грн., за 2017 рік на суму 261 871 грн., за 2018 рік на суму 453 914 грн.;

2) п. 185.1 ст. 185, п. 187.1ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 п. 198.3, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2 ст. 1, п. 2.4 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Мінюсті України 05.06.1995 року за № 168/704, п. 4 розділу IV наказу Мінфіну України від 28.01.2016 року № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Мінюсті України від 29.01.2016 року № 159/28289 зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, у загальній сумі 425 750 грн., в тому числі за січень 2017 у сумі 1609 грн., за листопад 2017 року у сумі 12 720 грн., за грудень 2017 року у сумі 92 779 грн., за січень 2018 року у сумі 14 369 грн., за квітень 2018 року у сумі 99 999 грн., за листопад 2018 року у сумі 8 503 грн., за грудень 2018 року у сумі 195 771 грн., та завищено суму від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за грудень 2018 року у сумі 24 136 грн.;

3) п. 57.3 ст. 57, п. п. 14.1.39 п. 14. 1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755- VI, зі змінами та доповненнями в частині несвоєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість за листопад 2018, грудень 2018 у загальній сумі 27 888,02 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою отримання документів та пояснень щодо наведених фактів під час проведення перевірки посадовим особам ПП «КП «Укрсіч» вручено запити від 03.04.2019 року та від 10.04.2019 року стосовно придбання у ПП «КП «УКРСІЧ» товарів та послуг, їх використання та відображення в бухгалтерському та податковому обліках проведених операцій. Письмові пояснення не надані. До перевірки не надані: договори поставки матеріалів (надання послуг), укладеними із постачальниками ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «АКСІОН-КОМ», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД»; сертифікати якості (відповідності), походження, товарно-транспортні накладні; документи, що підтверджують факт руху товарно-матеріальних цінностей (акти списання матеріалів, норми витрат матеріалів на виробництво, калькуляції, накладні на відпуск (на внутрішнє переміщення матеріалів, книги складського обліку, картки складського обліку матеріалів, звіти про рух матеріальних цінностей на складі, тощо), акти приймання продукції від постачальників.

На вищезазначені запити посадовими особами ПП «КП «УКРСІЧ» надані оригінали (та копії) первинних документів щодо придбання та використання товарів (послуг), придбаних у ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС», ТОВ «АКСІОН-КОМ», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД» в неповному обсязі, письмових пояснень не надано, про що складено відповідні акти від 08.04.2019 року №529/26-15-14-0і.-03, від 12.04.2019 року №555/26-15-14-01-03.

Перевіркою зроблено висновки, що оскільки перерахування грошових коштів здійснюється на підставі платіжних доручень з недостовірним зазначенням даних в його реквізитах (призначення платежу за послуги, які виходячи з об`єктивних обставин фактично не отримано від ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД», ТОВ «АКСІОН-КОМ») та відсутня можливість достовірно ідентифікувати реальне призначення платежу по вказаних операціях, в бухгалтерському обліку відображається дебіторська заборгованість по рахунку 377 «розрахунки з іншими дебіторами». Оплата за нереальною операцією з придбання (купівлі) не може впливати на визнання витрат згідно з п. 6 П(С)БО 16, оскільки валюта балансу залишається незмінною (на одну й ту ж суму зменшується показник у рядку 1165 та збільшується у рядку 1155), тобто не відбувається зменшення активів, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства.

Вищенаведені операції ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД», ТОВ «АКСІОН-КОМ» з поставки матеріалів, надання послуг для ПП «КП «УКРСІЧ» неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності основних засобів, що економічно необхідні для виконання такої діяльності, що, на думку контролюючого органу, свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності.

З урахуванням наведеного в акті перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що правочини між позивачем та контрагентами здійснено без мети настання реальних наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що на акт від 25.04.2019 року № 272/26-15-14-01-03/34663174 про результати документальної планової виїзної перевірки, 20.05.2019 року платником податків було подано заперечення до ГУ ДФС у м. Києві.

Розгляд заперечення відбувся 23.05.2019 року в приміщені ГУ ДФС у м. Києві.

За результатами розгляду заперечення та на підставі Акту перевірки податковий орган ГУ ДФС у м. Києві прийняв наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на прибуток приватного підприємства, за податковим зобов`язанням на суму 1 300 430,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 325 108,00 грн.;

- від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), за податковим зобов`язанням на суму 425 750,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 106 438,00 грн.;

- від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 24 136,00 грн.;

- від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на додану вартість, за податковим зобов`язанням на суму 27 888,02 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 2 780,80 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями (повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві: від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на прибуток приватного підприємства, за податковим зобов`язанням на суму 1 300 430,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 325 108,00 грн.; податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві: від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), за податковим зобов`язанням на суму 425 750,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 106 438,00 грн.), вважаючи їх протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, у тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зареєстрована та підписана уповноваженою особою.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Таким чином, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у періоді, що перевірявся позивач мав договірні взаємовідносини з ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД», ТОВ «АКСІОН-КОМ».

В основу висновків викладених в акті перевірки та у відзиві на позовну заяву лягли сумніви податкового органу в реальності господарських операцій між ПП «КП «УКРСІЧ» та його контрагентами-постачальниками ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС», ТОВ «АКСІОН-КОМ», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД» з підстав відсутності у них матеріальних, виробничих та трудових ресурсів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності та зокрема, постачання товарів на адресу ПП «КП «Укрсіч».

Суд зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентами податку до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Крім того, справедливими є твердження позивача щодо того, що укладення трудового договору та наявність матеріальних ресурсів не є єдиним способом виконання зобов`язань, тому, що можливе залучення інших осіб до виконання умов договору поставки товару, а сам факт не подання звітності - не свідчить про відсутність найманих працівників та про неможливість здійснити господарську операцію. Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат з податку на прибуток.

Судом встановлено, що 02.05.2018 року між ПП «КП «УКРСІЧ» (Покупець) та ТОВ «ПРОФІАРТ» (Постачальник) укладено Договір поставки Товару № 25/09/18-01, згідно Преамбули та п. 1.1 якого, «у порядку та у відповідності до умов даного Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар й оплатити його вартість в обумовлені сторонами строки».

Відповідно до п. 1.2. Договору поставки Товару № 25/09/18-01 найменування Товару, його кількість, ціна й загальна вартість указуються в Накладних, які підписуються повноважними представниками Сторін і є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до Договору ТОВ «ПРОФІАРТ» поставлено плівки для ламінації, стрейч плівка, фарби, папір в асортименті на загальну суму 386 160 грн. та виписано (оформлено) на адресу ПП «КП «УКРСІЧ» наступні документи: видаткові накладні № У від 08.05.2018 pоку та № У від 07.05.2018 pоку, що підписані директорами та скріплено печатками підприємств. Оплата за товар здійснена в повному обсязі, про що зазначено ГУ ДФС у м. Києві на с. 7 Акту перевірки та підтверджується Платіжними дорученнями № 561, 562, 563, 564 від 14.11.2018 pоку, № 658, 659 від 30.11.2018 pоку, № 748, 749, 750 від 11.12.2018 pоку, Постачальником надані наступні а Товар: Висновок ДСЕЕ № 602-123-20-3/31806 від 09.10.2017 р. на фарби, сертифікат безпеки № 93/112/EWG I ISO 11014-1 на плівку.

Придбаний підприємством товар був використаний для виготовлення продукції та проданий ДП «АНТОНОВ», що підтверджується рахунком на оплату № 971 віл 27.11.2018 pоку, видатковою накладною № 1082 від 26.12.2018 pоку, виписками банку за 29.11.2018 року, 21.02.2019 року.

Відповідно до умов Договору № 12/01/16-01 від 12.01.2016 pоку ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС» здійснило поставку обладнання (резальна машина «Wohlenberg» MCS-2TY) на суму 125 000,00 грн.

Поставка обладнання підтверджується вищевказаним Договором, видатковою накладною № 36 від 14.01.2016 pоку, податковою накладною № 31 від 14.01.2016 року Оскільки обладнання було у використанні до моменту його придбання, сертифікатів відповідності Продавцем не надавалося. Оплата за обладнання підтверджується платіжним дорученням № 170 від 04.04.2016 року.

02.04.2018 року між ПП «КП «УКРСІЧ» (Покупець) та ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД» (Постачальник) укладено Договір поставки Товару № 02/04/18-01, згідно п. 1.1 якого, «у порядку та у відповідності до умов даного Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар й оплатити його вартість в обумовлені сторонами строки».

Відповідно до п. 1.2. Договору поставки Товару № 02/04/18-01 найменування Товару, його кількість, ціна й загальна вартість указуються в Накладних, які підписуються повноважними представниками Сторін і є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до договору про надання послуг № 02/04/18-01 від 02.04.2018 року ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД» здійснювало послуги з друку аркушів та ламінування.

Відповідно до Договорів ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД» поставлено плівки для ламінації, стрейч плівка, фарби, папір в асортименті та надано послуги друку аркушів та ламінування на загальну суму 964 800,00 грн. та виписано (оформлено) на адресу ПП «КП «УКРСІЧ» наступні документи: податкові накладні, видаткові накладні № У від 05.05.2018 pоку, № У від 02.05.2018 pоку, актами наданих послуг № У від 02.05.2018 р, № У від 04.05.2018 pоку, № У000000008 від 03.05.2018 pоку, що підписані директорами та скріплено печатками підприємств. Оплата за послуги здійснена в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 2438 від 24.05.2018 pоку, № 2460 від 01.06.2018 pоку, № 102 від 22.08.2018 pоку, № 122 від 27.08.2018 pоку, № 2608 від 25.06.2018 pоку, № 2687 від 16.07.2018 pоку, № 84 від 16.08.2018 року.

Постачальником надані наступні сертифікати якості (відповідності) на Товар висновок ДСЕЕ № 602-123-201/4463 від 15.12.2018 року на картон, папір, картон та композиційні матеріли, висновок № 602-123-20-3/31806 від 07.05.2017 року на фарби, сертифікат безпеки № 93/112/EWG I ISO 11014-1 на плівку.

Позивачем було продані вказані послуги ТОВ «ДЖУЛІЯ ПРІНТ», що підтверджується рахунками-фактурами № 316 від 26.04.2018 року та № 661 від 21.08.2018 pоку, № 800 від 03.10.2018 pоку, № 802 від 03.10.2018 pоку, № 850 від 16.10.2018 року Актами наданих послуг № 460 від 26.04.2018 pоку, № 628 від 21.08.2018 pоку, №956 від 02.10.2018 pоку, № 862 від 16.10.2018 pоку, № 861 від 03.10.2018 року та виписками банка про отримання коштів за 26.04.2018 pоку, 21.08.2018 pоку, 02.10.2018 pоку, 03.10.2018 pоку, 16.10.2018 pоку.

20.12.2017 року між ПП «КП «УКРСІЧ» (Замовник) та ТОВ «АКСЮН-КОМ» (Виконавець) укладено Договір надання послуг № 20/12/17-01, згідно п. 1.1 якого, «Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по наданню послуг з виготовлення виготовлення (друку з висічкою на самоклейці) продукції, за тиражем (кількістю 3500 шт.) та у терміни згідно Специфікації, що є невід`ємною частиною Договору».

Відповідно до Договору ТОВ «АКСЮН-КОМ» надано послуги з друку з висічкою на сомклейці на загальну суму 630 000,00 грн. та виписано (оформлено) на адресу ПП «КП «УКРСІЧ» наступні документи: податкову накладну, Акт наданих послуг № У від 20.12.2017 pоку, що підписаний директорами та скріплено печатками підприємств. Оплата за послуги податковим органом стверджується в Акті перевірки.

Придбаний підприємством товар був використаний для виготовлення продукції та проданий ТОВ «ГАЛАТЕЯ ГРУП», що підтверджується виписками банку від 06.03.2018 p., 03.04.2018року, 04.05.2018 pоку, 30.08.2018 pоку, 10.09.2018 pоку, 08.10.2018 pоку, 12.12.2018 pоку, 26.12.2018 pоку, 13.02.2019 pоку, 22.03.2019 pоку, 09.04.2019 pоку, рахунками-фактурами № 773 від 17.09.2018 pоку, № 566 від 23.07.2018 pоку, № 378 від 10.05.2018 pоку, № 163 від 05.03.2018 pоку, № 84 від 31.01.2019 pоку, видатковими накладними № 385 від 10.05.2018 pоку, № 165 від 05.03.2018 pоку, № 744 від 17.09.2018 pоку, 555 від 23.07.2018 pоку.

Враховуючи зазначене та наявні документи в матеріалах справи, суд встановив, що документальними підтвердженнями здійснення господарської діяльності позивача з контрагентами є первинні документи, зокрема, договори, видаткові накладні, податкові накладні та ін..

Разом з тим, за результатами дослідження взаємовідносин платника податків з його контрагентом контролюючий орган робить висновок про неможливість виконання робіт (надання послуг) за вищевказаними документами, оскільки господарська діяльність товариства має ознаки фіктивності.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності), фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій, видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Аналізуючи складені між позивачем та контрагентом первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Матеріалами справи підтверджено факт наявності у позивача бухгалтерських та інших фінансово-господарських документів оформлених згідно вимог чинного законодавства, що свідчать про реальність здійснення господарських операцій з контрагентом. Досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності.

Суд такає зважає на висновок ВАСУ від 23.04.2014 року у справі № К/800/7245/14 про те, що не можуть слугувати свідченням безтоварності господарських операцій і твердження податкового органу про відсутність у спірних постачальників необхідних умов для досягнення результатів виконання спірних операцій з поставки послуг позивачеві в силу відсутності персоналу, основних засобів, виробничих активів. Адже ці доводи є оцінкою контрагентів, за дії та поведінку яких підприємство не може нести відповідальність. Крім того, у комерційній діяльності виконання поставок товарів, робіт, послуг не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як-от, на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо).

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, суд зважає на доводи відповідача щодо того, що з метою отримання документів та пояснень щодо наведених фактів під час проведення перевірки посадовим особам ПП «КП «УКРСІЧ» вручено запити від 03.04.2019 року та від 10.04.2019 року стосовно придбання у ПП «КП «УКРСІЧ» товарів та послуг, їх використання та відображення в бухгалтерському та податковому обліках проведених операцій. Письмові пояснення не надані. До перевірки не надані: договори поставки матеріалів (надання послуг), укладеними із постачальниками ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «АКСІОН-КОМ», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД»; сертифікати якості (відповідності), походження, товарно-транспортні накладні; документи, що підтверджують факт руху товарно-матеріальних цінностей (акти списання матеріалів, норми витрат матеріалів на виробництво, калькуляції, накладні на відпуск (на внутрішнє переміщення матеріалів, книги складського обліку, картки складського обліку матеріалів, звіти про рух матеріальних цінностей на складі, тощо), акти приймання продукції від постачальників.

На вищезазначені запити посадовими особами ПП «КП «УКРСІЧ» надані оригінали (та копії) первинних документів щодо придбання та використання товарів (послуг), придбаних у ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС», ТОВ «АКСІОН-КОМ», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД» в неповному обсязі, письмових пояснень не надано, про що складено відповідні акти від 08.04.2019 року №529/26-15-14-0і.-03, від 12.04.2019 року №555/26-15-14-01-03.

У цьому контексті суд зазначає наступне.

Приписами п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України податковим документом який одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця є податкова накладна. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

За таких умов, доцільними є твердження позивача щодо того, що оскільки при проведенні перевірки, за результатами якої було складено акт, перевірялася правильність нарахування саме податку на додану вартість то на перевірку і було надано лише ті документи, які є підставою для нарахування сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту та підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, а надані суду договори, сертифікати якості, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні до таких документів не відносяться. Натомість вони є документами, що підтверджують фактичне здійснення господарської операції, зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач зазначає, що на запити контролюючого органу посадовими особами ПП «КП «УКРСІЧ» надані оригінали (та копії) первинних документів щодо придбання та використання товарів (послуг), придбаних у ТОВ «ПРОФІАРТ», ТОВ «ТЕРА АЛЬЯНС», ТОВ «АКСІОН-КОМ», ТОВ «ЮНЕСКА ЛТД», проте не в неповному обсязі, письмових пояснень не надано. Відтак, контролюючий орган підтверджує факт надання первинних документів. Суд критично ставиться до тверджень відповідача, що до ненадання первинних документів в неповному обсязі, оскільки такий «обсяг» не є визначеним.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що довести правомірність своїх дій чи рішення відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

У даному випадку, контролюючий орган відповідно до принципу офіційності повинен довести в суді фіктивність господарських операцій як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20 лютого 2018 року у справі №817/149/17 та від 29 березня 2018 року у справі №813/2758/16.

У той же час, відповідач не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Відповідачем не доведено, що на момент вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, останні не були зареєстровані у встановленому законом порядку та не мають свідоцтва платника податків на додану вартість.

При цьому, вирішуючи з урахуванням наведених вище обставин та норм законодавства спір по суті, суд виходить також з того, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію щодо того, що контрагенти фігурують в кримінальних провадженнях. Сам по собі факт того, що контрагент позивача фігурує в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінального правопорушення не є доказом протиправного формування витрат чи/або податкового кредиту і не тягне за собою правових наслідків для позивача за наявності усіх необхідних бухгалтерських документів.

Відтак, вказана інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами та не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Крім того, суд звертає увагу, що ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У справі «Інтерсплав проти України» (Заява N 803/02 від 09.01.2007 року) Європейський суд з прав людини визнав, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) від 22.01.2009 р. надає змогу не допустити обмеження законного права платника податків на податковий кредит, віднесення певних сум до витрат, за умови реальності господарської операції, у випадку порушення його контрагентом та контрагентами такого контрагента податкової дисципліни. Вказаним Рішенням роз`яснено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги є надмірним тягарем для платника податку, що порушить справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Підтвердженням того, що платника ПДВ не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, а також того, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати, слугує Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» від 18.03.2010 року (заява №6689/03). Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив. У рішенні у справі «Бізнес Суппорт Центр» проти Болгарії» зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

Таким чином, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Така ж правова позиція підтримана Верховним судом у постановах, зокрема, від 24.01.2018 року у справі №824/942/13, від 14.03.2018 року у справі №803/1198/16.

Не подано відповідачем і доказів на підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, зокрема: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо; не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Вказані в акті перевірки висновки є лише припущеннями посадових осіб відповідача за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, у взаємозв`язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, зазначає, що надані позивачем на підтвердження реального здійснення господарських операцій із первинні документи, копії яких містяться у матеріалах справи, повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій, відповідають господарським цілям та завданням статутної діяльності підприємств, що є свідченням добросовісності дій позивача при здійсненні вказаних операцій.

За результатом системного аналізу вимог податкового законодавства, на підставі оцінки наявних у справі доказів окремо та у їх сукупності, суд звертає увагу на те, що висновок про фіктивність господарських операцій може ґрунтуватись на належних, допустимих і достатніх доказах і не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач при вирішенні справи не обґрунтовував свою позицію безпідставного формування податкового кредиту позивачем за результатами здійснення вказаних господарських операцій та не довів суду шляхом надання належних та достовірних доказів.

Отже, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Згідно із частиною першою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись вимогами статей 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства «Комерційне підприємство «Укрсіч» (01013, м. Київ, вул. Деревообробна, 4, ) до Головне управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень- задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві: від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на прибуток приватного підприємства, за податковим зобов`язанням на суму 1 300 430,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 325 108,00 грн.;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві: від 23.05.2019 року № 0103 за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), за податковим зобов`язанням на суму 425 750,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 106 438,00 грн.

4. Стягнути на користь Приватного підприємства «Комерційне підприємство «Укрсіч» (01013, м. Київ, вул. Деревообробна, 4, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 210,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур