Справа № 260/1623/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 260/1623/20 пров. № А/857/13378/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Гінди О.М., Курильця А.Р.;

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Марич Івана Юрійовича на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року, прийняте суддею Плехановою З.Б. в місті Ужгороді, о 13 годині 23 хвилині, повний текст складено 05 серпня 2020 року, у справі №260/1623/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ освіти Тячівської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення розміру пенсії гр.. ОСОБА_1 та рішення №201 від 31.01.2020 про утримання з неї надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року;

- зобов`язати Відповідача поновити з лютого 2020 року виплати щомісячної пенсії у розмірі, визначеному станом на 01.01.2020, з подальшою індексацією цього розміру та здійсненням перерахунків відповідно до діючого законодавства;

- стягнути на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що пенсія позивача обчислено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням страхового стажу і заробітної плати, яка визначена за 2008 рік з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески і її розмір пенсії за віком склався із основного нарахування, доплат за понаднормативний стаж понад 30 років, підвищення відповідно до статті 42 Закону з 01.03.2012, підвищення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №327, індексації, тощо.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 отримала від відповідача листа про те, що розмір пенсії складає 2810,78 грн, так як на підставі службової записки керівника відділу з питань перерахунку пенсій проведено перевірку достовірності видачі довідки Управління освіти Тячівської РДА за №0254 від 02.07.2003 року про заробіток для обчислення пенсії, яка виявилась недостовірною, в окремих місцях коефіцієнт склав 5,6.

За результатом впорядкування пенсійної виплати обліковано переплату в сумі 29639,39 грн. за період з 01.04.2012 по 31.01.2020 та прийнято рішення № 201 від 31 січня 2020 року про утримання надміру виплачених сум пенсії. Зазначає, що дії та рішення відповідача, що оскаржуються, не відповідають вимогам закону, є надуманими , а відтак протиправними, бо вчинені з використанням повноваження всупереч меті, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); неупереджено; не добросовісно; не розсудливо; не запобігаючи дискримінації; з метою настання для позивача несприятливих наслідків для прав, свобод та інтересів особи і позитивними обов`язками держави щодо гідного соціального забезпечення пенсіонерів.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Адвокат ОСОБА_1 - Марич Іван Юрійович подав апеляційну скаргу, з підстав помилкового застосування норм матеріального права та неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що впорядкування пенсійної виплати і облікування переплати в сумі 29639,39 грн. за період з 01.04.2012 по 31.01.2020, прийняття відповідачем рішення № 201 від 31 січня 2020 року про утримання надміру виплачених сум пенсії є протиправними діями та рішенням відповідача, що завдали позивачу матеріальної шкоди та моральної шкоди.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою позов задоволити повністю та розглядати апеляційну скаргу без їхньої участі.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Марич Івана Юрійовича просить залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі №260/1623/20 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника пенсійного органу, який просив залишити без змін рішення суду, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03 липня 2003 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до управління соціального захисту населення Тячівської райдержадміністрації із заявою про призначення пенсії по віку, зазначивши місце роботи: Нересницька ЗОШ, надавши відповідні документи, серед яких також надала довідку №254 від 02.07.2003 видану відділом освіти Тячівської РДА про заробіток, який враховується при обчисленні пенсії за період з 01.01.1984 по 31,12.1988, в якій вказано, що довідка видана на підставі особових рахунків за 1984-1988 роки. Згідно з протоколом про призначення пенсії №16107 від 22.07.2003 розмір пенсії позивачки склав 150,00 грн.

29 травня 2006 року позивачка звернулася із заявою за перерахунком пенсії з більшого стажу та заробітку за нормами ст.42 Закону №1058-ІV надавши відповідну заяву та довідку про заробітну плату №1359 від 26.05.2006 за період з 1985 року по 1991 рік, видану управлінням освіти Тячівської РДА, в якій вказано, що довідка видана на підставі особових рахунків.

В результаті проведеного перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2006 склав 431,08 грн. Для розрахунку враховувався стаж 39 років 3 місяці 23 дні, відповідно коефіцієнт стажу склав 0,39250 та заробітна плата за періоди з 01.01.1986 по 31.12.1990, та з 01.07.2000 по 31.12.2005 і відповідно коефіцієнт заробітку склав 1,25688. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії становив: 924,52 грн (коефіцієнт заробітку 1,25688x735,57 середньомісячний заробіток за минулий рік).

На підставі поданої заяви № 912/205 від 28.08.2008, з 01.09.2008 позивачці проведено перерахунок з більшого стажу та заробітку. Для розрахунку враховано стаж роботи 41 рік 3 місяці 24 дні та заробітну плату за періоди з 01.01.1986 по 31.12.1990 (довідка №1359 від 26.05.2006) та з 01.07.2000 по 31.12.2007 відповідно коефіцієнт заробітку склав -1,15837. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії становив 1387,62 (1,15837x1197,91, де 1197,91-середньомісячний заробіток за минулий рік).

02 квітня 2012 року позивачка в черговий раз звернулась для перерахунку пенсії з більшого стажу. При проведені перерахунку було враховано стаж роботи ОСОБА_1 45 років 5 місяців 4 дні відповідно коефіцієнт стажу з врахуванням кратності 1,35 склав 0,61313 та одночасно за матеріалами пенсійної справи було вибрано оптимальний заробіток з 01.01.1987 по 31.12.1991 згідно з довідкою про заробітну плату №1359 від 26.05.2006 за період з 1985 року по 1991 рік. Таким чином, індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії склав 1,45988, а розмір пенсії склав 1295,30 грн. У вказаній довідці зазначені підстава видачі довідки - особові рахунки за 1985 - 1991 роки. Довідка підписана керівником, головним бухгалтером та скріплена печаткою установи, що видала дану довідку (а.с.83).

В Акті про результати зустрічної перевірки по управлінню освіти Тячівської РДА заробітної плати за період з 01.01.1985 по 31.12.1992 на гр. ОСОБА_1 вказано, що для перевірки були запрошені книги нарахування заробітної плати з 1985 року по 1992 рік, надані були картка-довідка по нарахуванню заробітної плати з 1985 року по 1992 рік, на підставі чого було встановлено, що розбіжність виявлена за 1991 рік, починаючи з травня 1991 року.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було витребувано від управління освіти Тячівської РДА документи, на виконання чого були надані копії табелів про нарахування заробітної плати позивачці, з яких вбачається, що за 1991 рік вчителю Нересницької ЗОШ ОСОБА_1 було нараховані суми, які вказані в Акті зустрічної перевірки у графі згідно книг по нарахуванню заробітної плати.

У Висновку Акта зустрічної перевірки було констатовано наявності розбіжності між даними довідки № 1359 від 26.05.2006 та первинним бухгалтерськими документами за 1991 рік. Також було зобов`язано в триденний термін подати достовірну довідку про заробітну плату.

27.11.19 року Управлінням освіти Тячівської РДА було складено Довідку № 1810, якій зазначено, що видана ОСОБА_1 , про те, що її заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії складає 0,90077 грн., і за 1991 рік вказані суми заробітної плати помісячно, які збігаються з сумами , які були зазначені під час зустрічної перевірки на підставі книг по нарахуванню заробітної плати. Довідка видана на підставі особових рахунків за 1991-1992 року.

Згодом, отримавши довідку № 1810 від 27.11.2019 про заробіток позивачки, управлінням приведено пенсійну справу у відповідність, внаслідок чого коефіцієнт заробітку змінився з 1,45988 на 1,15826, що в свою чергу призвело до зменшення розміру пенсії.

За результатом впорядкування пенсійної виплати обліковано переплату в сумі 29639,39 грн за період з 01.04.2012 року по 31.01.2020 року та прийнято рішення № 201 від 31 січня 2020 р. про утримання надміру виплачених сум пенсії Вказана сума підлягає поверненню позивачкою (а.с.33).

Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило позивача про виникнення переплати пенсії відповідно до рішення № 201 від 31 січня 2020 року в розмірі 29639,39 грн за період 01.04.2012 по 31.01.2020 (а.с.34).

Не погоджуючись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та вважаючи протиправним рішення відповідача №201 від 31.01.2020 про утримання надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року, позивач звернулася з позовом до суду про його скасування та стягнення на її користь моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції мотивував це тим, що відповідачем вірно застосовано п. 3 Порядку повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.05.2003 № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014) в наслідок подання страхувальником недостовірних даних, що призвело до надмірно виплачених сум пенсії у розмірі 29639,39 грн.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції частково не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 40 Закону №1058-V, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відтак, для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Тобто, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписок з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 17 березня 2015 року у справа № 21-11а15 та Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 686/6278/17 та від 26 листопада 2019 року у справі №607/3122/17.

Згідно з статтею 44 Закону №1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (ч.1).

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.3).

Статтею 50 Закону №1058-ІV визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії проводяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону проводиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону № 1058-IV та статтею 103 Закону № 1788-ХІІ, за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії).

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 25.10.2016 у справі № 686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №340/644/15-а, від 07 лютого 2019 року у справі №344/6370/14-а.

Відносно правомірності прийнятого відповідачем рішення №201 від 31.01.2020 про утримання з позивача надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року, слід зазначити наступне.

Як встановлено апеляційним судом під час розгляду справи, підставою для винесення спірного рішення стало не наявність зловживань з боку пенсіонера при перерахунку пенсії, а те, що відповідачем проведено перевірку та встановлено, що записи в довідці про заробітну плату №1359 від 26.05.2006р. за період з 1985-1991рр., виданої управлінням освіти Тячівської РДА зроблені з порушенням закону, а саме при проведенні перевірки обґрунтованості її видачі встановлено її невідповідність первинними бухгалтерським документам та видано нову довідку № 1810 від 27.11.2019, чим самим встановлено факт недостовірності довідки №1359 від 26.05.2006 і дане порушення закону допущено з вини страхувальника.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із частиною вісімнадцятою статті 106 Закону № 1058-IV посадові особи суб`єктів солідарної системи та накопичувальної системи пенсійного страхування, винні в порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, відповідальність за правильність та достовірність документів, що подаються для призначення пенсій, в тому числі персоніфікованих відомостей про заробітну плату, які вносяться до реєстру застрахованих осіб, покладено на роботодавця (страхувальника).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 712/9936/17.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги відсутність зловживань з боку пенсіонера при призначенні/перерахунку пенсії та той факт, що перед призначенням пенсії і в процесі її перерахунку пенсійний орган повинний/має право перевірити всі відомості заявника, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №201 від 31 січня 2020 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року є протиправним, а відтак підлягає безумовному скасуванню.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №756/6984/16-а

Щодо вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення розміру пенсії гр. ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача поновити з лютого 2020 року виплати щомісячної пенсії у розмірі, визначеному станом на 01.01.2020, з подальшою індексацією цього розміру та здійсненням перерахунків відповідно до діючого законодавства, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягає, оскільки вчиняючи такі дії пенсійний орган діяв правомірно, а саме отримавши від управління освіти Тячівської районної державної адміністрації довідки № 1810 від 27.11.2019 про заробіток позивачки, коефіцієнт заробітку якої змінився з 1,45988 на 1,15826, що в свою чергу призвело до зменшення розміру пенсії, ним було приведено пенсійну справи у відповідність, відтак з огляду на зазначені обставини також відсутні підстави для виплати пенсії позивачу у зазначеному ним розмірі.

Стосовно доводів про стягнення моральної шкоди, вказати наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п. 57).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 гривень позивач пов`язує з приниженням честі та гідності у зв`язку зі зменшенням розміру пенсії.

Проте колегія суддів вважає, що відсутні підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем жодним чином під час розгляду справи не доведено заподіяння їй або членам його сім`ї душевних страждань протиправною діями відповідача, зокрема, у вигляді погіршення здоров`я та/або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, що настали у результаті саме незаконних дій (бездіяльності) відповідача. Крім цього, вирішуючи даний спір судом апеляційної інстанції відновлено порушене право позивача шляхом скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №201 від 31 січня 2020 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року.

За пунктами 3, 4 ч.1 ст.317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В підсумку, вищезазначені обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №201 від 31 січня 2020 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 та прийняття в цій частині нової постанову, якою позов в цій частині задовольнити.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ст.325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Марич Івана Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року в справі №260/1623/20 в частині відмови визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №201 від 31 січня 2020 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року скасувати та в цій частині прийняти нову постанову, якою позов в цій частині задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №201 від 31 січня 2020 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум за період з квітня 2012 року по січень 2020 року.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 08 лютого 2021 року