Справа № 240/15453/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/15453/20

категорія 112030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначення їй пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 07 червня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.06.2020 звернулася до Пенсійного фонду до відповідача із заявою щодо призначення їй пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, як особі, яка проживала на територіях радіоактивного забруднення відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Втім, отримала відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах мотивовану відсутністю періоду постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Вважає, відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки дійсно була зареєстрованою та постійно проживала в смт.Лугини, територія якого відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

16.10.2020 до суду надійшов відзив на позов №0600-0802-8/54745від 06.10.2020 (а.с.53-54), в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, оскільки позивач, станом на 01.01.1993, постійно не проживала та не працювала у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 11.06.2020 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.48).

За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 17.06.2020, з підстав відсутності необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Про прийняте рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача листом №0600-0329-8/30223 від 02.07.2020 (а.с.9), в якому інформувало позивача про відсутність необхідного періоду постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Позивач вважаючи таке рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).

При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону № 796-XII.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до ч.1 ст.55 вказаного Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

У свою чергу, ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV встановлено, що починаючи з 01.01.2020 пенсія за віком після досягнення віку 60 років чоловікам призначається за наявності страхового стажу не менше 27 років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 21 року, при розрахунку якого слід врахувати, що від 27 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.

Як вже зазначалося, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт необхідного підтвердженого періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки, станом на 01.01.1993. Щодо необхідного трудового стажу спірних відносин у сторін, які беруть участь у розгляді справи не виникало, за наявними документами до страхового стажу період трудової діяльності зараховано повністю.

Як зазначено у повідомленні про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до довідки про проживання №1641 від 25.05.2020 станом на 01.01.1993 становить 4 місяці 1 день, що не є достатнім для призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-XII.

При цьому, слід відмітити, що відповідачем не заперечується, що у позивача наявний статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Щодо підтвердження періоду проживання позивачем у зоні гарантованого відселення станом на 01.01.1993 суд вважає за необхідне вказати наступне.

Так, право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

При цьому, суд критично ставиться до доводів відповідача, в обґрунтування відмови у призначенні пенсії, з підстав відсутності у позивача необхідного періоду постійного проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС не менше 3 років станом на 01.01.1993 та зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем визнано, що ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, про що свідчить копія посвідчення, яка міститься в матеріалах справи (а.с.13).

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Лугинської селищної ради Житомирської області №1641 від 25.05.2020, позивач дійсно була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 з 13.09.1987 по 27.11.1988, з 07.03.1989 по 15.10.1990, з 12.10.1992 по 15.04.2016 та з 14.07.2016 по даний час, однак відомості викладені у вказаній довідці безпідставно не були взяті до уваги при розгляді питання про призначення позивачу пенсійного забезпечення.

Натомість, інформація викладена у довідці перевірялася Пенсійним фондом, про що посадовими особами управління складено довідку достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії №1811 від 09.06.2020 (а.с.77-78). Вказаною перевіркою встановлено достовірність інформації викладеної у довідці №1641 від 25.05.2020, посадові особи дійшли висновку, що позивач у перевіряємий період дійсно постійно проживала в зоні гарантованого добровільного відселення. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 смт. Лугини Лугинського району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Крім того, як пояснює позивач в позовній заяві, у вказаний період остання перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми, що зокрема підтверджується, окрім довідки виданої виконавчим комітетом Луганської селищної ради ще й копіями амбулаторних карток дітей заведених в Луганській ЦРЛ (а.с.22-43).

З огляду на викладеного та на підставі доданих до позовної заяви доказів, суд дійшов висновку, що станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років, а тому має право на зниження пенсійного віку на три роки.

При цьому, після 1993 року позивач продовжує проживати і працювати у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому має право додатково на зменшення пенсійного віку 1 рік за 2 роки проживання, але не більше 6 років.

Таким чином, факт постійного проживання позивача станом на 01.01.1993 - 3 роки доведений матеріалами справи, та факт проживання такої на даний час в зоні гарантованого добровільного відселення, що у сукупності дає їй право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Разом з тим, відповідачем не оспорюється те, що територія на якій постійно проживає позивач відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2005 від 11.10.2005 у справі №1-21/2005 визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження прав, зокрема, звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

З огляду на викладене, зокрема, зміст та обсяг досягнутих та наданих соціальних гарантій не може бути позбавлено шляхом неможливості доведення правомірності наявного у позивача права на користування соціальною пільгою.

Оскільки на час звернення до відповідача, належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Суд зазначає, що подані позивачем документи в сукупності не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю та наявності у позивача статусу особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи. Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії за віком відповідачем не наведено, а тому суд вважає, що відмова у призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення та соціальний захист, а отже є протиправною.

Відтак, відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, шляхом визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні позивачу пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 11.06.2020, з дати звернення, а не з 07.06.2020, як того просить позивач у прохальній частині позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, який належить до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно у розмірі задоволених позовних вимог у розмірі 800 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. РНОКПП/) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 11.06.2020 - дати звернення із заявою про призначення пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сплачений судовий збір в розмірі 800 (вісімсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 05.02.2021.