Справа № 240/21608/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/21608/20

категорія 105000000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №62413627 від 24.06.2020, відкритого на підставі виконавчого напису №2068 від 06.03.2020, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Кравець О.О.;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника від 24.06.2020, винесену при примусовому виконанні виконавчого напису №2068 від 06.03.2020, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Кравець О.О.

Ухвалою судді від 21 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, в тому числі й у зв`язку з пропуском нею процесуального строку на звернення до суду, а позивачу було надано строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали, ОСОБА_1 подала до суду заяву про поновлення пропущених процесуальних строків на звернення з даним позовом до суду.

Розглянувши вказану заяву, суд встановив наступне.

Частинами 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 287 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлений статтею 287 КАС України десятиденний строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Предметом спірних правовідносин у даній справі є постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни від 24.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №6241362 та від 24.06.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62413627.

Відтак, перебіг процесуального строку на звернення з даним позовом до суду почався для позивача з дня, наступного за днем отримання нею оскаржуваних постанов від 24.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №6241362 та від 24.06.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62413627.

При цьому матеріалами справи підтверджується, що 13 серпня 2020 року вищезазначені постанови від 24.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №6241362 та від 24.06.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62413627 були надіслані приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни позивачу, у відповідь на її заяву від 06.08.2020.

Водночас, з вказаний адміністративний позовом до суду ОСОБА_1 звернулась 14 грудня 2020 року, що підтверджується реєстраційним штампом суду на позовній заяві.

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 пропущено десятиденний строк на звернення до суду з позовом щодо оскарження постанови від 24.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №6241362 та постанови від 24.06.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62413627.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

На виконання вимог ухвали від 21 грудня 2021 року про залишення позовної заяви без руху та відповідно до вимог ч. 1 ст. 121 КАС України, ОСОБА_1 подала до суду заяву про поновлення пропущених процесуальних строків на звернення з даним позовом до суду.

В обґрунтування заяви позивач зазначила, що вона, як особа похилого віку (63 роки) є юридично не обізнаною та не грамотною. Вказує, що 10 грудня 2020 року, після отримання від Національного банку України листа-відповіді від 27.11.2020, в якому останній рекомендував їй звернутися до суду для скасування постанови про арешт коштів боржника від 24.06.2020, їй стало зрозуміло, що необхідно звертатись до суду. Натомість до того, вона вважала, що приватний виконавець діє правомірно. Також зазначила, що про протиправні дії приватного виконавця, які полягають у відкритті виконавчого провадження ВП №62413627 не за місцем її проживання та знаходження майна, вона дізналась тільки після звернення за безоплатною правовою допомогою до адвоката. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила визнати поважними причини пропуску нею процесуального строку звернення до суду та поновити його.

Розглянувши вказану заяву та зазначені в ній підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду, суд зазначає наступне.

Пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

При цьому, наявність навіть об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи наявність підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, ОСОБА_1 посилається на свій похилий вік, юридичну необізнаність та неграмотність, а також зазначає, що про протиправні дії приватного виконавця вона дізналась тільки після звернення за безоплатною правовою допомогою до адвоката, а про необхідність звернення до суду для скасування постанови про арешт коштів від 24.06.2020 - з листа Національного банку України від 27.11.2020, який вона отримала 10 грудня 2020 року.

З даного приводу суд зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав (звернення за правовою допомогою), а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Зміст долученої позивачем до матеріалів справи її заяви до АТ «КБ «ПриватБанк» від 07.08.2020 свідчить, що станом на дату подання цієї заяви позивач була обізнана про прийняття приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни оскаржуваних у даному позові постанов від 24.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №6241362 та від 24.06.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62413627.

Таким чином, станом на 07.08.2020 позивачу було відомо про прийнятті приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни постанови від 24.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №62413627 та від 24.06.2020 про арешт коштів боржника у ВП №62413627, які є предметом оскарження у даній справі.

Водночас за безоплатною правовою допомогою ОСОБА_1 звернулась лише в листопаді 2020 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією доручення для надання безоплатної правової допомоги від 10.11.2020 №521.

Судом враховується, що в аспекті викладених обґрунтувань щодо наявності підстав для поновлення пропущеного строку, для позивача об`єктивно були створені обставини, які дозволяли забезпечити можливість вчасно поставити перед судом питання щодо оцінки правомірності бездіяльності відповідача.

Однак, позивачем протягом визначеного КАС України строку не був реалізований процесуальний інтерес до судового захисту своїх прав.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що намір захистити у судовому порядку порушені права має реалізовуватись у чіткій відповідності до вимог процесуального закону і має бути наслідком добросовісних дій позивача.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не надано належних доказів наявності обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.

Отже, за наведених обставин та з огляду на ненадання позивачем доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що викладені позивачем обставини у заяві про поновлення строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними, оскільки такі причини не носять ознак об`єктивності та непереборності безпосередньо для позивача, а реалізація останнім права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Оскільки обставини, наведені позивачем не є поважними, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на звернення до суду не підлягає задоволенню.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович