Справа № 420/5943/19
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5943/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у якому позивач просить:

- визнати протиправним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 858508 від 08 квітня 2019 року про відмову у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського апеляційного суду у відставці в залежності від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та сплатити ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року № 120 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04 грудня 2018 року, виходячи з розміру 92744,25 гривень, який складається з посадового окладу в сумі 61429,50 гривень та доплати за вислугу років в сумі 30714,75 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, перерахувати та сплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року № 121 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019 року, виходячи з розміру 103281,75 гривень, який складається з посадового окладу в сумі 68854,50 гривень та доплати за вислугу років в сумі 34427,25 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання,

В обґрунтування позовної заяви, позивач зазначає, що перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Одесі та з 13 грудня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». На підставі Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) щомісячне довічне грошове утримання судді апеляційного суду у відставці підлягає обчисленню, виходячи з 15 мінімальних заробітних плат і коефіцієнт для судді апеляційного суду 1,1, починаючи з 04 грудня 2018 року. Проте, як стверджує позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке обчислено Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Одесі, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01 січня календарного року. 21 березня 2019 року позивач звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з заявою № 1777 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та надав довідки Одеського апеляційного суду №№ 120 та 121 від 21 березня 2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 3723 грн. з 04 грудня 2018 року та 4173 грн. з 01 січня 2019 року (довідки суду №№ 120, 121 від 21.03.2019 року з відмітками про звернення з заявою № 1777 від 21.03.2019 року додаються). Рішенням Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі № 858508 від 08.04.2019 року відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі наданих довідок №№ 120 та 121 від 21.03.2019 року (копія рішення Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі № 858508 від 08.04.2019 року додається). Позивач з рішенням Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі № 858508 від 08.04.2019 року не погоджується, оскільки, на його думку, ним порушуються проголошені Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15), статтею 8 Конституції України принцип верховенства права та статтею 1 Першого протоколу Європейської Конвенції з прав людини право на справедливе, законне очікування передбаченого законом підвищення розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці в залежності від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року.

11.10.2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

11.10.2019 року ухвалою суду зупинено провадження по справі № 420/5943/19 до розгляду судом касаційної інстанції справи № 620/784/19 та до набрання законної сили рішенням суду по зразковій справі № 200/9195/19-а.

28.10.2019 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з позовними вимогами управління не погоджується адже згідно Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.02.2018 року № 2415 (далі - Закон № 2415), яким внесено зміни до пункту 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

17.12.2020 року судом поновлено провадження у справі у зв`язку з розглядом судом касаційної інстанції справи № 620/784/19 та набранням законної сили рішенням суду по зразковій справі № 200/9195/19-а.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є суддею Апеляційного суду Одеської області у відставці (а.с.19).

З матеріалів справи встановлено, що позивач та перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Одесі та з 13 грудня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ.

21.03.2019 року Одеським апеляційним судом видано:

- довідку № 120 про суддівську винагороду, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої станом на 04.12.2018 року розмір суддівської винагороди склав 97263,38 грн. у тому числі: посадовий оклад 61429,50 грн, доплата за вислугу років 30714,75 грн (а.с.31).

- довідку № 121 про суддівську винагороду, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої станом на 01.01.2019 року розмір суддівської винагороди склав 109019,63 грн. у тому числі: посадовий оклад 68854,50 грн, доплата за вислугу років 34427,25 грн (а.с.32).

08.04.2019 року, на заяву позивача про здійснення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці на підставі довідок Одеського апеляційного суду від 21.03.2019 року № 120 та 21.03.2019 року № 121, Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Одесі прийнято рішення № 858508, яким позивачу відмовлено у відповідному перерахунку з підстав того, що згідно Закону України від 15.02.2018 року № 2415, яким внесено зміни до пункту 3 розділу II Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат (а.с.33).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів.

За приписами ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Частинами 2 та 3 статті 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI (далі Закон №2453-VI) передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 року 15 мінімальних заробітних плат.

Законом України від 19 грудня 2013 року № 716-VII «Про внесення зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 716-VII) було виключено положення абзацу 5 частини 3 статті 129 Закону № 2453-VI (щодо запровадження посадового окладу з 01 січня 2014 року 12 мінімальних заробітних плат).

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIІІ (далі Закон №192-VIІІ) було викладено в новій редакції Закон №2453-VI, частиною 3 статті 133 якого визначалось, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII), частинами 1 та 2 статті 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 статті 135 Закону №1402-VIIІ було встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат судді Верховного Суду.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII (далі Закон №1774-VIII), який набрав чинності 01 січня 2017 року, зокрема, частину 3 статті 135 Закону №1402-VIIІ було викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».

Пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (пункт діяв на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно із частиною 1 статті 133 Закону №2453-VI (у редакції Закону №192-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIІІ було визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Водночас, 06 грудня 2016 року був прийнятий Закон №1774-VIII (набрав чинності 01 січня 2017 року) та п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

З прохальної частини позову вбачається, що позивач просить провести перерахунок та виплату суддівської винагороди судді у відставці виходячи з 15 мінімальних заробітних плат починаючи з грудня 2018 року.

Згідно з п. 9 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

04 грудня 2018 року Конституційний Суд України прийняв Рішення № 11-р/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини третьої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, якими було передбачено, що розмір посадового окладу судді місцевого суду складає 10 мінімальних заробітних плат. Конституційний Суд України зауважив, що це положення належить застосовувати в його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 року 15 мінімальних заробітних плат».

Суд зазначає, що спірним питанням по даних правовідносинах є порядок розрахунку суддівської винагороди після набрання законної сили Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, яка (винагорода) є базою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці (позивача), а саме: на думку позивача вказана винагорода судді повинна розраховуватися на основі мінімальних заробітних плат, а не виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року, на що посилається відповідач.

Разом з тим, як було зазначено, 06 грудня 2016 року був прийнятий Закон №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року та установив, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Законом № 1402-VIIІ у редакції Закону № 1774-VIII (який був чинний та не визнаний неконституційним на момент виникнення спірних правовідносин) визначено базові розміри посадового окладу суддів судів різних інстанцій, розрахунковою величиною яких є прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Аналіз такого правового регулювання дає підстави зробити висновок про те, що законодавець, по-перше, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати, а по-друге, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів усіх суддів застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений на 01 січня відповідного календарного року.

Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, грошове забезпечення позивача у відповідності до виданих Одеським апеляційним судом 21.03.2019 року довідок № 120 та № 121, розраховано з розрахунку 15 мінімальних заробітних плат. В свою чергу, відповідачем відмовлено у здійсненні відповідного перерахунку на підставі того, що Законом України від 15.02.2018 року № 2415, яким внесено зміни до пункту 3 розділу II Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат (а.с.33).

пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII законодавець передбачив, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

З прийняттям Закону № 1774-VIII в Україні було змінено підхід щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не лише при визначенні посадових окладів, а й щодо розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата.

Аналіз такого правового регулювання дає підстави зробити висновок про те, що законодавець, по-перше, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати; по-друге, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів усіх суддів застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений на 01 січня відповідного календарного року.

Положеннями частини першої статті 8 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Отже, в межах здійснення державного регулювання оплати праці, передбаченого статтею 8 Закону України «Про оплату праці», прийнято Закон № 1774-VIIІ, яким установлено особливі умови визначення посадових окладів працівників, а саме шляхом застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб замість мінімальної заробітної плати.

Перехід на нову розрахункову величину неоподатковуваний мінімум доходів громадян замість мінімальної заробітної плати фактично не погіршив рівня суддівської винагороди для суддів, що її отримували за Законом № 2453-VI. На момент набрання чинності Законом № 1774-VIIІ суддівська винагорода на підставі положень Закону № 1402-VIII ще не виплачувалася. Великою Палатою Верховного Суду в рішенні від 04.11.2020 року у зразковій справі № 200/9195/19-а констатовано відсутність негативного впливу на рівень матеріального забезпечення суддів, який є складовою їхньої незалежності, від зміни розрахункової величини у цій ситуації.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що зміна розрахункової величини, яка використовується для визначення розміру суддівської винагороди, яка б призвела до фактичного зменшення винагороди, що вже реально виплачується суддям у грошовому виразі, є недопустимою, оскільки безпосередньо впливає на гарантії незалежності суддів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в межах здійснення державного регулювання оплати праці, передбаченого ст. 8 Закону України «Про оплату праці», прийнято Закон № 1774-VIIІ, яким установлено особливі умови визначення посадових окладів працівників, а саме шляхом застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб замість мінімальної заробітної плати, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.11.2020 року за результатом розгляду апеляційних скарг на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.03.2020 року у зразковій справі № 200/9195/19-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС країни рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням того, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова

.