Справа № 640/31604/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року м. Київ № 640/31604/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

секретаря судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови за участю позивача ОСОБА_1
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63639342 від 17 листопада 2020 року, винесену державним виконавцем Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівною.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанова Печерського РВДВС у м. Києві ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду на користь держави у розмірі 1700,00 грн пред`явлена до примусового виконання поза межами встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строку, в з`язку з чим державний виконавець протиправно відкрив виконавче провадження, винісши постанову №63639342 від 17 листопада 2020 року.

Крім того, виконавче провадження відкрито не за місцем проживання позивача, а пояснення позивача щодо помилкового визначення у виконавчому документі його місця проживання до уваги виконавцем не взято.

Також в обгрунтування позову позивач вказував на неправомірність виконавчим документом, а саме постановою Печерського РВДВС у м. Києві ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року стягнення з ОСОБА_1 штрафу, оскільки існували поважні причини, які унеможливлювали виконання позивачем наказу Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 19 січня 2021 року. При цьому, відповідача зобов`язано надати належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №63639342.

У судове засідання 19 січня 2021 року прибув позивач. Відповідач не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Матеріали виконавчого провадження не надійшли також.

У судовому засіданні 19 січня 2021 року позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив задовольнити позов.

В зв`язку з ненаданням матеріалів виконавчого провадження судом оголошено перерву у судовому засіданні до 03 лютого 2021 року та вирішено повторно зобов`язати відповідача надати належним чином завірені матеріали виконавчого провадження №63639342.

Утім, після судового засідання 19 січня 2021 року відповідачем електронною поштою було надано відзив на позов та матеріали виконавчого провадження.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти доводів позивача, зазначаючи, що на виконанні у відділі перебувало ВП №58297516 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області у справі за №Б8/078-12 від 16 січня 2019 року. 06 серпня 2020 року, керуючись вимогами статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Цього ж дня державним виконавцем, керуючись вимогами статей 63, 75 Закону за невиконання рішення суду винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 1700 грн.

13 листопада 2020 року державним виконавцем підготовлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та направлено для розгляду до Печерського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві.

13 листопада 2020 року, керуючись вимогами пункту 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення витрат виконавчого провадження та постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду винесено в окремі провадження.

17 листопада 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63639342 щодо примусового виконання постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду в розмірі 1700 грн ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року.

Боржником ані рішення суду, ані штраф не сплачено.

З урахуванням викладеного відповідач вважав дії державного виконавця такими, що вчинені у відповідності до норм чинного законодавства.

У судове засідання 03 лютого 2021 року прибув позивач. Відповідач не прибув.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню, виконавчі документи зазначені у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

У силу норм частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини третьої цієї статті виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Частиною четвертою статті 4 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівною постановою ВП №63639342 від 17 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови №58297516, виданої 06 серпня 2020 року Печерським РВДВС у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду на користь держави у розмірі 1700,00 грн.

Постанова головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ченківського Олексія Онуфрійовича ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 при примусовому виконанні наказу Господарського суду м. Києва №Б8/078-12 від 16 січня 2019 року є виконавчим документом, з огляду на який остання має відповідати вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, зокрема у постанові ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 при примусовому виконанні наказу Господарського суду м. Києва №Б8/078-12 від 16 січня 2019 року, зазначена адреса боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2.

Адреса АДРЕСА_2 також зазначена і в оскаржуваній постанові ВП №63639342 від 17 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що у наказі Господарського суду м. Києва №Б8/078-12 від 16 січня 2019 року, за невиконання якого постановою державного виконавця ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року на позивача накладено штраф, була помилково зазначена адреса ліквідатора ОСОБА_1 : АДРЕСА_1, АДРЕСА_2., оскільки, зокрема за адресою АДРЕСА_2 позивач більше не знаходиться, лише отримує поштову кореспонденцію.

Утім слід звернути увагу, що ані Закон України «Про виконавче провадження», ані інші нормативно-правові акти щодо вчинення виконавчих дій, не покладають на державного (приватного) виконавця обов`язку при пред`явленні до примусового виконання виконавчого документу здійснювати перевірку реквізитів цього документу на їх відповідність дійсним обставинам.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Враховуючи наведене вище, доводи позивача, що відповідачем відкрито виконавче провадження №63639342 не за місцем фактичного проживання боржника, не заслуговують на увагу.

Також не заслуговують на увагу твердження позивача щодо обставин накладення на нього виконавчим документом штрафу за невиконання наказу Господарського суду м. Києва, оскільки зазначені позивачем з цього приводу обгрунтування, як власне і постанова державного виконавця ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року, не є предметом спору у даній справі.

Проте, щодо посилань позивача з приводу пропуску строку для пред`явлення постанови ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року до примусового виконання і, як наслідок, протиправності відкриття виконавчого провадження №63639342, слід вказати на наступне.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як зазначено у пунктах 4 та 5 резолютивної частини постанови державного виконавця ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року, остання набирає чинності з моменту її винесення, та строк пред`явлення до виконання якої три місяці.

З наведеного слідує, що виконавчий документ - постанова державного виконавця ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року набрала чинності 06 серпня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Учасниками справи не надано доказів оскарження постанови державного виконавця ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 1700 грн.

Відповідно до частини третьої цієї статті рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Матеріали адміністративної справи містять скаргу ОСОБА_1 на ім`я начальника Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зареєстровану у відділі 20 серпня 2020 року, в якій ОСОБА_1 , окрім іншого, просив скасувати і постанову №58297516 від 06 серпня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 1700 грн.

Однак, оскільки ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №58297516, вимоги частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» на нього не розповсюджуються, а відтак звернення з такою скаргою не є досудовим врегулюванням спору.

Таким чином, постанова державного виконавця ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 1700 грн., яка набрала чинності 06 серпня 2020 року мала бути звернута до примусового виконання протягом трьох місяців, починаючи з 06 серпня 2020 року.

З матеріалів виконавчого провадження ВП №63639342 вбачається, що такий виконавчий документ як постанова державного виконавця ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року звернута до примусово виконання (передана до виконавця) - 16 листопада 2020 року, тобто поза межами трьох місячного строку.

Закінчення виконавчого провадження № листопада 2020 року і виділення в окремі провадження інших постанов державного виконавця, у тому числі і постанови ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 1700 грн., за своєю суттю не продовжує строку для звернення такого виконавчого документа до виконання.

Таким чином, виконавчий документ - постанова державного виконавця ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 1700 грн., у відповідності з нормами пункту другого частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», мав бути повернутий стягувачу відповідачем.

Відповідно, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №63639342 від 17 листопада 2020 року з примусового виконання постанови державного виконавця ВП №58297516 від 06 серпня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 1700 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 250 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63639342 від 17 листопада 2020 року, винесену державним виконавцем Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівною.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 11-Б, ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко