Справа № 260/2700/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2700/20 пров. № А/857/191/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року (головуючий суддя: Іванчулинець Д.В., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 10.08.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та скасувати рішення № 359 від 23.04.2020.

- зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі станом до прийняття рішення № 359 від 23.04.2020 з виплатою сум недоотриманої пенсії.

Обґрунтовує позов тим, що листом від 23.03.2020 управління з питань виплати пенсій повідомило позивача, що у зв`язку з проведенням перевірки щодо достовірності довідок про заробітну плату, розмір пенсійної виплати було приведено у відповідність до діючого законодавства та виведено переплату пенсії за період з 01.06.2010 по 31.03.2020, яка становить 23122,71 грн. Також відповідач зазначив, що на підставі рішення № 359 від 23.04.2020 з 01.05.2020 щомісячно здійснюватиметься відрахування з пенсії в розмірі 20% від розміру пенсії до повного погашення заборгованості. Позивач вважає, що у пенсійного органу не було правових підстав для припинення виплати пенсії у раніше призначеному розмірі, оскільки він не готував довідку та не може нести відповідальність за подання страхувальником недостовірних даних.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що виплата пенсії в попередньому розмірі є неприпустимим і протиправним, оскільки довідка № 12 від 08.06.2010 видана КП «Райсількомунгосп» з якої було розраховано пенсію, містить недостовірні відомості.

Позивачем, 01.02.2021 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідачем, 02.02.2021 подано до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Оскільки, участь відповідача в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи, суд апеляційної інстанції відхилив вказане клопотання.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 01.06.2010 на підставі поданої позивачем заяви, ОСОБА_2 , проведено перерахунок з більшого стажу та заробітку. Для розрахунку пенсії позивачем було подано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 12 від 08.06.2010, виданої КП «Райсількомунгосп» за період з 01.01.1995 року по 31.12.1999 року.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 03.09.2018 № 19-1 було проведено інвентаризацію пенсійних справ. В ході якої було виявлено необхідність проведення перевірки достовірності видачі довідки № 12 від 08.06.2010, оскільки коефіцієнти заробітку в окремих місяцях перевищували показник 5,6.

За результатами проведеної зустрічної перевірки виявлено розбіжності між первинними бухгалтерськими документами та виданою довідкою, про що складено акт № 51 від 07.02.2020, яким зобов`язано надати достовірну довідку про заробітну плату на гр. ОСОБА_1 .

В подальшому, отримавши довідку № 3 від 10.02.2020 про заробіток позивача, Головним управлінням приведено пенсійну справу у відповідність, внаслідок чого коефіцієнт заробітку зменшився з 2,11920 на 1,89887, що в свою чергу призвело до зменшення розміру пенсії.

За результатом впорядкування пенсійної виплати обліковано переплату в сумі 23122,70 грн. за період з 01.06.2010 року по 31.03.2020 року та прийнято рішення № 359 від 23 квітня 2020 року про утримання надміру виплачених суми пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що будь-яких доказів про зловживання з боку позивача або подання ним недостовірних відомостей при зверненні з заявою про перерахунок пенсії відповідачем не надано, крім того, факти зловживання пенсіонером не наведені і в оскаржуваному рішенні, а тому відновити порушені права позивача необхідно шляхом зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі станом до прийняття рішення № 359 від 23.04.2020 з виплатою сум недоотриманої пенсії.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-XII) органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Статтею 103 Закону № 1788-XII передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону № 1058-IV та статтею 103 Закону №1788-ХІІ, за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії). Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону № 1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.

Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі неповідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.

Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 489/2351/16-а.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з 01.06.2010 на підставі поданої позивачем заяви, ОСОБА_2 , проведено перерахунок пенсії з більшого стажу та заробітку. Для розрахунку пенсії позивачем було подано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 12 від 08.06.2010, виданої КП «Райсількомунгосп» за період з 01.01.1995 р. по 31.12.1999.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 03.09.2018 № 19-1 було проведено інвентаризацію пенсійних справ, в ході якої було виявлено необхідність проведення перевірки достовірності видачі довідки № 12 від 08.06.2010, оскільки коефіцієнти заробітку в окремих місяцях перевищували показник 5,6.

За результатами проведеної зустрічної перевірки виявлено розбіжності між первинними бухгалтерськими документами та виданою довідкою, про що складено акт № 51 від 07.02.2020, яким зобов`язано надати достовірну довідку про заробітну плату на гр. ОСОБА_1 .

В подальшому, отримавши довідку № 3 від 10.02.2020 про заробіток позивача, Головним управлінням приведено пенсійну справу у відповідність, внаслідок чого коефіцієнт заробітку зменшився з 2,11920 на 1,89887, що в свою чергу призвело до зменшення розміру пенсії.

За результатом впорядкування пенсійної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення № 359 від 23.04.2020 про утримання надміру виплачених сум пенсії (а. с. 15), згідно цього рішення сума переплати становить 23122,70 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в ході розгляду справи відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів в підтвердження умислу позивача на подання завідомо недостовірних даних, які стали підставою перерахунку пенсії.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, «inter alia», санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Тобто, суб`єктом владних повноважень не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б встановити достовірність поданих документів при проведенні перерахунку пенсії з більшого стажу та заробітку.

Таким чином, враховуючи наведене та приймаючи до уваги відсутність встановленого факту зловживання з боку пенсіонера при перерахунку пенсії, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частинні визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та скасування рішення № 359 від 23.04.2020.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі станом до прийняття рішення № 359 від 23.04.2020 з виплатою сум недоотриманої пенсії, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як зазначалося вище, статтею 101 Закону №1788-ХІІ визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV, перерахунок призначеної пенсії у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за результатами проведеної зустрічної перевірки виявлено розбіжності між первинними бухгалтерськими документами та виданою довідкою № 12 від 08.06.2010 на підставі якої було зроблено перерахунок пенсії, про що складено акт № 51 від 07.02.2020, яким зобов`язано надати достовірну довідку про заробітну плату на ОСОБА_1 .

В подальшому, отримавши довідку № 3 від 10.02.2020 (а. с. 34) про заробіток позивача, Головним управлінням приведено пенсійну справу у відповідність вимог законодавства, внаслідок чого коефіцієнт заробітку зменшився з 2,11920 на 1,89887, що в свою чергу призвело до зменшення розміру пенсії.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі станом до прийняття рішення № 359 від 23.04.2020 з виплатою сум недоотриманої пенсії задоволенню не підлягають, оскільки довідка № 12 від 08.06.2010 видана КП «Райсількомунгосп» з якої було розраховано пенсію з 01.06.2010, містить недостовірні відомості, а тому на підставі такої не може здійснюватися виплата пенсії позивача.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач жодним чином не обґрунтовує необхідність розрахунку пенсії з урахуванням довідки № 12 від 08.06.2010 та не наводить доводів щодо помилковості видачі довідки № 3 від 10.02.2020.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що з моменту приведення пенсійної справи позивача у відповідність вимог законодавства, відповідач повинен виплачувати пенсію з врахуванням довідки № 3 від 10.02.2020, тобто перерахунок пенсії позивача має бути здійснений з вірним використанням заробітної плати за період з роботи з 1995 по 1999 у КП «Райсількомунгосп».

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки відсутні встановлені факти зловживання з боку пенсіонера при перерахунку пенсії, а тому правильним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частинні визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та скасування рішення № 359 від 23.04.2020 підлягають задоволенню.

Оскільки, довідка № 12 від 08.06.2010 видана КП «Райсількомунгосп» з якої було розраховано пенсію з 01.06.2010, містить недостовірні відомості, а тому на підставі такої не може здійснюватися виплата пенсії позивача, а тому позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі станом до прийняття рішення № 359 від 23.04.2020 з виплатою сум недоотриманої пенсії, задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині та прийняття у цій частині нової постанови відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 313, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі 260/2700/20 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі станом до прийняття рішення № 359 від 23.04.2020 з виплатою сум недоотриманої пенсії скасувати та прийняти у цій частині нову постанову, якою в задоволені позові відмовити.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі 260/2700/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 08.02.2021.