Справа № 640/2281/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року м. Київ № 640/2281/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2017 року №, прийняте Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2017 року №, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 06.02.2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником несвоєчасно нарахованого єдиного внеску, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.03.2017 року №Ф-2413-17, винесену Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Мотивуючі позовні вимоги позивач вказує про порушення порядку призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та наполягає на відсутності порушень нею чинного законодавства, які покладені в основу прийнятих контролюючим органом рішень.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства керуючись підпунктом 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України прийнято наказ від 05.12.2016 року №849 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань виплати (нанрахування0 найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, певних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок не укладання платником податків трудових договорів із найманими особами згідно із Кодексом законів про працю України за період з 01.09.2013 року по 30.09.2016 рік (далі - Наказ №849).

Вказаний наказ скеровано позивачу засобами поштового з"язку, однак поштовий конверт повернувся із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві сформовано повідомлення №242/26-50-13-06-14 від 05.12.2016 року та повідомлення про запрошення від 20.12.2016 року №2902/4/26-50-13-06-14 для підписання акту позапланової невиїзної перевірки та протоколів про адміністративне правопорушення.

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві складено акт №486/1-26-50-13-06- про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання трудового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , у висновках якого зафіксовані наступні порушення:

- підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_1 не нараховувала, не утримала та не перерахувала до бюджету податок з доходів фізичних осіб з виплаченого доходу найманим працівникам. За результатами перевірки донараховано податку з доходів фізичних осіб у розмірі 140033,55 грн.;

- пункту 51.1 статті 51 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 подала до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (за формою 1ДФ) за III-IV кв. 2013 року, за I-IV кв. 2014 року, за I-IV кв. 2015 року, за I-III кв. 2016 року з недостовірними відомостями;

- пункту 1 статті 4, пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ФОП ОСОБА_1 не нараховувала, не утримала з фонду оплати праці у найманих працівників єдиний соціальний внесок у сумі 275 901, 80 грн.;

- підпунктів 1.1, 1.2 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX інші перехідні положення Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не нарахувала, не утримала та не перерахувала до бюджету військовий збір з виплаченого доходу найманим працівникам. За результатами перевірки донараховано військового збору у сумі 12137,55 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів найманих працівників за податковими зобов`язаннями у розмірі 140033,55 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 105269, 47 та пені у сумі 40353,44 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- рішення від 06.02.2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником несвоєчасно нарахованого єдиного внеску, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 137 950,93 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2);

- податкове повідомлення-рішення від 06.02.2017 троку №, яким позивачу донараховано військовий збір за податковими зобов`язаннями у розмірі 13137,55 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 9059,50 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення 3);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2017 року №Ф-10/26-50-13-06 (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №4).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до підпункту 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Згідно із пунктом 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

В контексті положень пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що для виникнення у контролюючого органу права на проведення документальної позапланової перевірки за пунктом 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 ПК України необхідна обов`язкова наявність таких умов, а саме: отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Таке право реалізується контролюючим органом шляхом прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про проведення документальної невиїзної перевірки та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Судом встановлено, що наказ №849 від 05.12.2016 року та повідомлення №242/26-50-13-06-14 від 05.12.2016 року скеровувалось позивачу в порядку статті 42 ПК України, а відтак, на думку суду, контролюючим органом дотримано процедуру встановленому пунктом 79.2 статті 79 ПК України.

Разом з цим, позивач у позовній заяві, як підставу для задоволення адміністративного позову вказує на дефекти наказу №849, не можливість ідентифікувати фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Надаючи оцінку вказаним твердженням суд вважає за необхідне звернути увагу, що у наказі №849 чітко визначено підставу його видачі - підпункту 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Поряд з тим, як свідчать матеріали справи, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві здійснювалась невиїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_1 . В свою чергу, нормами Податкового кодексу України не встановлено правового механізму допуску/не допуску контролюючого органу до здійснення ним документальної позапланової невиїзної перевірки. Тобто, на думку суду, у разі якщо платник податків вважає порушеною процедуру прийняття наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів в цій частині має ним здійснюватись шляхом оскарження такого наказу в судовому порядку.

При цьому, суд враховує правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №826/17123/18, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Проте, суд відмічає, що вказаний висновок сформований щодо іншої форми перевірки, а саме виїзної, а не щодо невиїзної перевірки, яка, в свою чергу, була проведена в межах спірних правовідносинах.

Суд наголошує, що захист платника податку шляхом не допуску контролюючого органу щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки чинним законодавством не передбачено, що є логічним, з огляду на форму проведення перевірки - невиїзна. Тобто, контролюючий орган не виходить на підприємство для здійснення документальної невиїзної перевірки, така перевірка здійснюється в приміщенні контролюючого органу, а тому правовий механізм захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів платника податків у випадку безпідставності проведення документальної позапланової невиїзної перевірки має здійснюватися ним шляхом оскарження відповідного наказу на перевірку.

Враховуючи, що наказ №849 не є предметом розгляду даної адміністративної справи суд не вбачає наявності підстав для надання оцінки правомірності/неправомірності останньому. Отже, доводи ФОП ОСОБА_1 в цій частині не можуть бути покладені в основу рішення суду про задоволення позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд переходить до дослідження наявності чи відсутності порушень податкового та/або іншого законодавства, які зафіксовані в акті перевірки.

У відповідності до положень підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (п. 167.1 ст. 167 ПК України).

Згідно із підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Між тим, у відповідності до пунктів 1.1, 1.2 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX інші перехідні положення ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.

Відповідно до пункту 119.2 статті 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) виникли у зв`язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.

Разом з цим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Згідно із частиною 1 статті 25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом отримано пояснення фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відповідно до яких вищезазначені особи працювали в різний час у ФОП ОСОБА_1 .

На аркуші 4 акту перевірки контролюючим органом зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.09.2013 року по 30.09.2016 рік була виплачена заробітна плата найманим працівникам (фізичним особам) ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на загальну суму 850510,00 грн., з яких не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету податок з виплаченого доходу найманим працівникам.

Зазначений висновок сформований контролюючим органом на підставі пояснень вказаних працівників, у тому числі, їх пояснень щодо розміру виплаченої заробітної плати.

В свою чергу, вказаний висновок покладений в основу спірного рішення №1, яке, в свою чергу, мало своїм наслідком прийняття контролюючим органом оскаржуваних рішень №2-4.

Надаючи оцінку вказаним доводам контролюючого органу суд зверне увагу на наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 року за №1300/27745 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (далі - Порядок №727), який розроблений для застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів (далі - платники податків) дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно із пунктом 2 Порядку №727 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 5 розділу II Порядку №727 факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно із пунктом 1 розділу III Порядку №727 акт (довідка) документальної перевірки складається з чотирьох частин: вступної, загальних положень, описової частини та висновку. До акта (довідки) документальної перевірки додаються інформативні додатки.

Положеннями підпунктів 1, 2 пункту 4 розділу III Порядку №727 описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином:

1) результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків, зборів відповідно до затвердженого плану перевірки. У цій частині акта (довідки) документальної перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або невстановлення порушень. При цьому до акта (довідки) документальної перевірки у разі необхідності додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок, збір отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються);

2) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів; у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії (його законного представника), та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки, а факт відсутності або порушення правильності ведення податкового та/або бухгалтерського обліку фіксується в описовій частині акта документальної перевірки.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 72 КАС України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Проаналізувавши висновки акту перевірки, з урахуванням поданого відповідачем відзиву на позовну заяву суд приходить до висновку, що контролюючим органом не надано до суду жодних належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження розміру виплаченого доходу позивачем, про який зазначено у письмових поясненнях найманих працівників, як і не надано доказів на підтвердження факту роботи таких працівників у ФОП ОСОБА_1 .

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що пояснення, які зафіксовані в акті перевірки відповідачем до суду також не надано.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд вважає висновок ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо порушення позивачем підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.2 статті 176 ПК України необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами, з урахуванням чого оскаржуване рішення №1 є протиправним.

Як наслідок, оскаржувані рішення прийняті контролюючим органом на підставі висновку покладеного в основу спірного рішення №1, який, в свою чергу, не знайшов свого підтвердження в ході розгляду адміністративної справи, а тому суд вважає, що спірні рішення №2-4 прийняті ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві необґрунтовано.

Суд наголошує, що матеріли справи не містять в собі належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт використання ФОП ОСОБА_1 найманих працівників без належного оформлення трудових відносин.

Окрім цього, суд звертає увагу, що Законом України від 21.12.2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» Податковий кодекс України доповнено статтями 19-2 і 19-3 такого змісту:

Стаття 19-3. Функції державних податкових інспекцій

19-3.1. Державні податкові інспекції:

19-3.1.1. здійснюють сервісне обслуговування платників податків;

19-3.1.2. здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням;

19-3.1.3. формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи;

19-3.1.4. виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом".

Таким чином, з урахуванням наведеного суд констатує, що у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з 01.01.2017 року були відсутні повноваження щодо прийняття останніх, оскільки такі повноваження, враховуючи положення статті 19-1 ПК України були надані ГУ ДФС у м. Києві.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями частини 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов до висновку про невідповідність оскаржуваних рішень критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню на його користь із відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-73, 75-78, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2017 року №, прийняте Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.02.2017 року №, прийняте Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення від 06.02.2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником несвоєчасно нарахованого єдиного внеску прийняте Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

5. Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.03.2017 року №Ф-2413-17, винесену Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

6. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 10268 (десять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 93 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева