Справа № 440/250/21
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 лютого 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/250/21

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Канигіна Т.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВА-Експрес" про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВА-Експрес" до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису,

В С Т А Н О В И В:

14.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "АВА-Експрес" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису, а саме просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПЛ28140/152/АВ/П/ТД-ФС від 09.12.2020;

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ПЛ28140/152/АВ/П від 21.10.2020.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/250/21; вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24.02.2021.

04.02.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "АВА-Експрес" до суду надано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд:

- зупинити стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПЛ28140/152/АВ/П/ТД-ФС від 09.12.2020 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

В обґрунтування заяви ТОВ "АВА-Експрес" зазначає, що забезпечення позову спрямоване на збереження майнового стану зазначеної юридичної особи.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву та матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, зазначеною нормою визначено дві самостійні підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду. Під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує інтереси як позивача, так і відповідача. Заходи забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу та не впливати на права, свободи та інтереси інших осіб.

У межах цього судового провадження позивач оскаржує правомірність постанови Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ28140/152/АВ/П/ТД-ФС від 09.12.2020 та припису Управління Держпраці у Полтавській про усунення виявлених порушень №ПЛ28140/152/АВ/П від 21.10.2020.

Пунктом 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, визначено, що не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Згідно з приписами статті 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною дев`ятою статті 265 Кодексу законів про працю України встановлено, що виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Законом України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Зі змісту постанови Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ28140/152/АВ/П/ТД-ФС від 09.12.2020 (правомірність якої оскаржується) слідує, що вона прийнята на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, а тому є виконавчим документом та підлягає виконанню органом державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі оскаржуваної постанови державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик А.Ю. відкрито виконавче провадження №64155038 про стягнення з ТОВ "Ава-Експрес" штрафу у розмірі 50000,00 грн

Крім того, у рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем прийняті постанови про арешт коштів боржника від 15.01.2021 та про стягнення виконавчого збору від 15.01.2021.

25.01.2021 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик А.Ю. прийнято постанову про розшук майна боржника.

Згідно з частиною четвертою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача у разі вирішення спору на його користь.

Водночас вжиття судом заходів забезпечення позову не порушить прав та законних інтересів стягувача (відповідача) чи інших осіб.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ28140/152/АВ/П/ТД-ФС від 09.12.2020 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №440/250/21.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154, 156, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВА-Експрес" про забезпечення позову.

Зупинити дію постанови Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ28140/152/АВ/П/ТД-ФС від 09.12.2020 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/250/21.

Зупинити стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ28140/152/АВ/П/ТД-ФС від 09.12.2020 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 440/250/21.

Допустити ухвалу до негайного виконання.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Т.С. Канигіна