Справа № 803/2322/14
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 803/2322/14 пров. № А/857/13725/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 803/2322/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Ксензюк А. Я.,

час ухвалення рішення - 14.09.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 23.09.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, в якому із урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог просив скасувати наказ начальника УМВС України у Волинській області Шпиги П. П. від 26 вересня 2014 року №302 о/с «По особовому складу» в частині його звільнення з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) з правовим обґрунтуванням - за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), як незаконний; зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України у Волинський області внести зміни до наказу №302 о/с «По особовому складу» від 26 вересня 2014 року в частині правової підстави його звільнення, в якому зазначити причину звільнення пункту 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ обставини вчинення кримінального правопорушення зазначені у підозрі належним чином перевірені не були, вина у вчиненні кримінального правопорушення рішенням суду, що набрало законної сили, не доведена, будь- яких інших доказів, що дискредитують звання рядового або начальницького складу ОВС уповноваженою особою у висновку службового розслідування зазначено не було. 27 серпня 2014 року позивач під час проведення службового розслідування подав на ім`я начальника УМВС України у Волинський області рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ через хворобу у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, однак за результатами розгляду рапорту під час проведення службового розслідування позивачу було відмовлено, про що зазначено у висновку службового розслідування. Вважає, що начальником УМВС України у Волинський області при накладенні дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ було порушено вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ. Стверджує, що службове розслідування було проведено не уповноваженою особою. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання 27 січня 2021 року не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача Тарасенка О. В. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі; у судовому засіданні 13 січня 2021 року позивач та його представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01 грудня 1992 року по 26 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

13 грудня 2013 року підполковник міліції ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області.

12 серпня 2014 року в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000128, розпочатого прокуратурою Волинської області 23 липня 2014 року, позивача було затримано співробітниками УСБУ у Волинський області за підозрою у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди та поміщено в ITT Луцького MB.

У зв`язку з цим 15 серпня 2014 року УМВС України у Волинській області видало наказ №702 про призначення та проведення службового розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що 12 серпня 2014 року до УМВС України у Волинські області надійшла інформація, відповідно до якої працівниками УСБУ у Волинській області в рамках кримінального провадження, розпочатого прокуратурою Волинської області за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, 12 серпня 2014 року в смт. Ратне проведено затримання заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області підполковника міліції ОСОБА_1 , який вимагав та одержав неправомірну вигоду в розмірі 400 доларів США від громадянина ОСОБА_2 за не перешкоджання останньому в діяльності, пов`язаної з обігом підакцизних товарів.

У той же день прокуратурою Волинській області позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

14 серпня 2014 року відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000128 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 43 848 грн.

15 серпня 2014 року позивач вніс визначену заставу на депозитний рахунок суду та був звільнений з-під варти.

Крім того, на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року, наказом УМВС України у Волинській області від 21 серпня 2014 року №255 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 було відсторонено від займаної посади заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського районного відділу, до 15 жовтня 2014 року.

У рамках службового розслідування позивачу було запропоновано дати пояснення, однак надати пояснення з приводу вищевказаних подій ОСОБА_1 відмовився на підставі статті 63 Конституції України, про що свідчить власноручний запис в поясненні від 20 серпня 2014 року.

Згідно з пунктом 2 висновку службового розслідування за фактом відкриття кримінального провадження №0000128, затвердженого 29 серпня 2014 року, за результатами службового розслідування комісія дійшла висновку: за грубе ігнорування вимог Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України (затверджені наказом МВС України від 22 січня 2012 року №155), неодноразових вказівок і наказів МВС та УМВС в області щодо беззаперечного дотримання законності та чинного законодавства України у службовій діяльності органів внутрішніх справ, що виразилось у вимаганні та одержанні неправомірної вигоди, низькі морально-ділові якості, заступника начальника районного відділу начальника міліції громадської безпеки Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області підполковника міліції ОСОБА_1 звільнити з органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

26 вересня 2014 року УМВС України у Волинській області видало наказ «По особовому складу» №302 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського районного відділу УМВС України у Волинській області підполковника міліції ОСОБА_1 .

У день видачі оскаржуваного наказу від 26 вересня 2014 року №302 о/с позивачу надіслано лист від 26 вересня 2014 року №3/1-1429 з інформацією про звільнення його за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення та про необхідність прибуття в УКЗ УМВС для остаточного розрахунку, отримання трудової книжки і копію наказу про звільнення. Наказ УМВС України у Волинській області від 26 вересня 2014 року №302 о/с позивач отримав, що свідчить про його ознайомлення з наказом. Вказане підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Також встановлено, що 27 серпня 2014 року ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування подав на ім`я начальника УМВС України у Волинський області рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ через хворобу у зв`язку із погіршенням стану здоров`я (свідоцтво про хворобу від 22 серпня 2014 року №397), однак у задоволенні рапорту позивачу було відмовлено, оскільки останній підлягав звільненню за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в межах службового розслідування.

Позивач, не погоджуючись із оскаржуваним наказом в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) з правовим обґрунтуванням - за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), звернувся в суд з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновком службового розслідування встановлено скоєння позивачем вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, а тому позивача правомірно звільнено з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114. Крім того, при визначенні виду дисциплінарного стягнення- звільнення позивача з органів внутрішніх справ як крайнього заходу дисциплінарного впливу відповідачем були враховані тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації. При цьому, суд вважав доводи позивача про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили, яке би підтверджувало факт учинення ним діяння, що ставиться йому в провину, безпідставними, оскільки наявність чи відсутність вироку в кримінальному провадженні не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (чинним, на момент виникнення спірних правовідносин), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердежною наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230 (надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (Закон № 565-ХІІ, чинним на момент виникнення спірних правовідносин) основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов`язків.

Положення частини першої статті 18 Закону України «Про міліцію» передбачають, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Так, пункт 10 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 передбачає, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією України та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону України «Про міліцію» службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов`язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Пункт 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 1991 року № 114 (з наступними змінами та доповненнями) передбачає, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, чинне законодавство України не містить нормативного визначення поняття "вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу", а тому таке поняття є оціночним та пов`язане із невиконанням чи неналежним виконанням службових обов`язків, порушенням вимог чинного законодавства України, та у кожному конкретному випадку звільнення працівника міліції за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, з урахуванням усіх обставин справи суду необхідно перевіряти законність звільнення працівника міліції з такої підстави.

Так, за визначенням, яке міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Стаття 7 Дисциплінарного статуту передбачає, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Приписами статті 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування призначається начальником з метою з`ясування, чи був насправді вчинений особою начальницького чи рядового складу вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, які обставини були причиною вчинення такого проступку, які інші обставини мали місце, міру покарання для особи, яка його вчинила.

Крім того, частина десята статті 14 Дисциплінарного статуту передбачає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Також згідно з положеннями п.2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС №230 від 12 березня 2013 року (чинної на час виникнення спірних правовідносин) підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

П. 2.2. цієї Інструкції передбачає, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю. Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення.

Таким чином, проаналізувавши наведені вище правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про особливий статус органів внутрішніх справ у системі державних органів, обумовлений перш за все завданням боротьби із злочинністю і правопорушеннями. Наслідком цього окремого статусу органів МВС і їх працівників є особливі вимоги до останніх, які виражаються в особливому порядку підбору, підготовки кадрів для МВС, вимоги до морально-ділових якостей, репутації тощо.

Як встановлено судом, підставою для звільнення позивача та прийняття оскаржуваного наказу слугували висновки службового розслідування, в ході яких встановлено, що 12 серпня 2014 року до УМВС України у Волинські області надійшла інформація, відповідно до якої, працівниками УСБУ у Волинській області в рамках кримінального провадження, розпочатого прокуратурою Волинської області за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, 12 серпня 2014 року в смт. Ратне проведено затримання заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області підполковника міліції ОСОБА_1, який вимагав та одержав неправомірну вигоду в розмірі 400 доларів США від громадянина ОСОБА_2 за не перешкоджання останньому в діяльності, пов`язаної з обігом підакцизних товарів.

Крім того, прокуратурою Волинській області позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

14 серпня 2014 року відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000128 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 43 848 грн.

Також на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року наказом УМВС у Волинській області від 21 серпня 2014 року №255 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 було відсторонено від займаної посади заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського районного відділу, до 15 жовтня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, надати пояснення з приводу вищевказаних подій ОСОБА_1 відмовився на підставі статті 63 Конституції України, про що свідчить власноручний запис в поясненні від 20 серпня 2014 року.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про міліцію" працівники міліції складають присягу, текст якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382 затверджено текст Присяги працівника органів внутрішніх справ України такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону".

З матеріалів справи вбачається, що 05 березня 1993 року позивач склав Присягу працівника органів внутрішніх справ України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах з огляду на специфіку державного органу та посаду позивача сам факт відкриття кримінального провадження, оголошення підозри, затримання заступника начальника районного відділу міліції дискредитує органи внутрішніх справ України.

Також відсутні підстави не погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що своїми діями позивач порушив Присягу працівника органів внутрішніх справ України.

Таким чином, враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження висновки службового розслідування про скоєння позивачем вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу.

З матеріалів справи вбачається, що при визначенні дисциплінарного стягнення у виді звільнення позивача з органів внутрішніх справ як крайнього заходу дисциплінарного впливу відповідачем були враховані тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, оскільки доказів на спростування цих обставин матеріали справи не містять.

Зі змісту наказу УМВС у Волинській області "По особовому складу" №302 о/с від 26 вересня 2014 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ від 29 липня 1991 року №114 вбачається, що виданий на підставі висновку службового розслідування, який підписаний усією комісією, з числа найбільш досвідчених працівників, підпорядкованих начальнику Штабу та т.в.о. начальника УКЗ (як зазначено в наказі про призначення службового розслідування), разом з тим, і самим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (що підтверджується їхніми підписами на тильній стороні останнього аркуша висновку службового розслідування), а також затверджений начальником УМВС України у Волинський області ОСОБА_6 .

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п.66 Положення №114 проведено з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Інструкції про проведення службових розслідувань в ОВС, оскільки такий крайній захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем з урахування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчинення якого доведено матеріалами службового розслідування.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії особи- працівника міліції отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали чи можуть настати для такої особи.

Щодо тверджень апелянта про проведення службового розслідування неуповноваженою особою, оскільки в наказі про призначення та проведення службового розслідування №702 від 15 серпня 2014 року зазначено, що проведення такого доручити Штабу УМВС ( ОСОБА_4 ) та УКЗ УМВС ( ОСОБА_5 ), то колегія суддів такі відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, висновок службового розслідування підписаний усією комісією, з числа найбільш досвідчених працівників, підпорядкованих начальнику Штабу та т.в.о. начальника УКЗ (як зазначено в наказі про призначення службового розслідування), разом з тим, і самим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (що підтверджується їхніми підписами на тильній стороні останнього аркуша висновку службового розслідування), а також затверджений начальником УМВС України у Волинський області ОСОБА_6 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з аналізу положень Інструкції про проведення службових розслідувань в ОВС вбачається, що службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено. Матеріалами справи (т.1 а.с.27) стверджується, що таке доручено провести ОСОБА_7 , що спростовує доводи апелянта в частині проведення службового розслідування неуповноваженою особою.

Також щодо доводів апелянта в частині не розгляду його рапорту про звільнення у зв`язку з хворобою, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував ту обставину, що 27 серпня 2014 року ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування подав на ім`я начальника УМВС України у Волинський області рапорт про звільнення з ОВС через хворобу у зв`язку із погіршенням стану здоров`я (свідоцтво про хворобу від 22 серпня 2014 року №397), однак у задоволенні рапорту позивачу було відмовлено, оскільки останній підлягав звільненню за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у межах службового розслідування, тобто такий рапорт було розглянуто і надано йому оцінку у висновку службового розслідування, а тому суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги вказані вище покликання позивача.

Таким чином, колегія суддів доводи апелянта в цій частині також відхиляє з наведених вище мотивів.

Щодо доводів апелянта в частині порушення процедури прийняття наказу про звільнення, то колегія суддів такі до уваги не приймає, оскільки, як встановлено, позивач звільнений з ОВС за п.66 Положення №114 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а не за п.64 пп. «є», тобто під час службового розслідування досліджувалися усі зібрані матеріали і було встановлено, що такі дії позивача свідчать про скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а тому, зважаючи на досліджене та встановлене, комісія дійшла висновку про прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 та відповідно був прийнятий наказ по особовому складу про звільнення з ОВС.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність видання наказу про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) з правовим обґрунтуванням - за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ №114 від 29 липня 1991 року (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 803/2322/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 08 лютого 2021 року.