Справа № 953/18635/20
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Колесник С,А.,
за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,
представника позивача - адвоката Горустович Д.Б.,
представника відповідача Іващенка О.О.,
13.11.2020 позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, відповідно до якого просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ №3379141 від 03.11.2020 про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. за порушення ч.3 ст.122 КУпАП, винесену ОСОБА_3 , капітаном інспектором поліції УПП в Харківській області 6 рота 3 батальйон, а провадження у справі закрити; справу розглядати без присутності позивача.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається, зокрема, на те, що 03.11.2020 близько 11 год. 35 хв. керуючи автомобілем Lexus держ.номер НОМЕР_1 , рухаючись по Київський трасі М03 в районі 450 кілометру, він був зупинений інспектором патрульної поліції Локтіоновим І.А., яким було повідомлено про те, що швидкість руху позивача вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів TruCAM (укр. ТруКАМ) з відповідним ідентифікатором, що містить 6 цифр (ТС 000709), який зареєстрований у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №У3197-12.
Пізніше інспектором було складено відносно ОСОБА_1 постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3379141 від 03.11.2020 о 14 год.15 хв., як зазначено в оскаржуваній постанові, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень за порушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП, з якою позивач одразу не погодився, пізніше написав заперечення, в якому зазначив про противоправні дії зі сторони інспектора Локтіонова І.А., в якому указав точний час і дату написання цього заперечення та просив інспектора Поліціянта Локтіонова І.А. долучити до матеріалів справи.
Як зазначено в п.5 оскаржуваної постанови (час та місце скоєння, суть та обставини правопорушення), 03.11.2020 о 14 год. 02 хв. 34 сек. ОСОБА_1 зупинили, що цілком не відповідає дійсності, адже зупинка була здійснена близько 11 год. 40 хв. 03.11.2020, ділянка по Київський трасі МОЗ в районі 450 кілометру, інспектор мав намір одразу розглянути справу про адміністративне правопорушення після зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 був не згоден та написав клопотання про відкладення розгляду цієї справи на 14 годину 03.11.2020 і просив інспектора Локтіонова І.А. долучити до матеріалів клопотання.
Підставами для відкладення розгляду справи позивачем зазначено, по-перше: необхідність бути присутнім у судовому засіданні о 12 годин 15 хвилин 03.11.2020 у суді м. Валки на розгляді цивільної справи, по-друге: ОСОБА_1 мав намір долучити до справи захисника.
Інспектор Локтіонов І.А. з цим погодився та призначив розгляд справи про адміністративне правопорушення на 14 годину 03.11.2020 ділянка по Київський трасі МОЗ в районі 450 кілометру.
Позивач вказує, що коли він приїхав близько призначеного часу на місце, де був призначений розгляд справи ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про те, що справу він вже розглянув самостійно (одноособово) без присутності водія.
Після цього водій сфотогрофував місце події, щоб отримати, докази на яких чітко зазначений час коли відбулася фотозйомка це 14 год. 05 хв. 03.11.2020, що підтвержує перебування ОСОБА_1 в місці на в час призначення розгляду справи.
Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП є незаконним та необгрунтованим з тих підстав, що інспектор розглянув справу самостійно (одноособово) без присутності водія, не роз`яснив його права та обов`язки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та порушив інші правові гарантії.
Крім того, позивач посилається на те, що докази, одержані за допомогою вимірювального пристрою TruCAM LT1 20/20 TruCAM з відповідним ідентифікатором, що містить 6 цифр (ТС 000709), який зареєстрований у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №УЗ 197-12 неналежні та недопустимі, оскільки з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки було вилучено певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема №У3197-12, тому сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/l-2903- 2012 від 29.08.2012 нечинний з 02.11.2015.
Таким чином, вимірювання швидкості руху автомобілів, які здійснюються працівниками патрульної поліції з використанням лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCAM, вчиняється без жодних законних підстав, технічні дані щодо показників швидкості, отримані за допомогою цього засобу вимірювання, не можуть використовуватися на підтвердження обставин скоєння правопорушення, тому постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу слід вважати незаконною.
Також, ОСОБА_1 зазначив, що він пересувався у потоці транспортних засобів, а тому прилад TruCAM не міг зафіксувати швидкість саме його автомобіля, тому, у разі неможливості чіткого визначення на фото, зробленому за допомогою TruCAM, швидкості пересування автомобіля, яким керував саме позивач, зважаючи на те, що у цей момент попереду чи збоку його автівки рухалася також інша машина (інші машини), позивач вказує на невідповідністі цього доказу вимогам закону.
Крім того, неспроможність однозначно ідентифікувати водія на фотознімку автомобіля може бути підставою для визнання такої доказової інформації неналежною та недопустимою.
Також, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 посилається на відсутність у постанові інформації про технічний засіб, на який здійснений фото- та відеозапис моменту вчинення правопорушення.
На підставі викладеного, посилаючись на протиправність дій інспектора при винесенні оскаржуваної постанови та порушення процесуального законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою суду від 16.11.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
18.12.2020 позивачем подано до суду уточнення до адміністратвиного позову, визначено склад учасників справи.
Ухвалою суду від 22.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженні в адміністративній справі.
21.01.2021 до суду з Управління патрульної поліції в Харківській облаті Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на адміністратвиний позов ОСОБА_2 , відповідно до якого представник вважає позов безпідставним та необґрунтованим, тому повністю заперечує проти його задоволення та просить у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне.
Представник відповідача вказує, що 03.11.2020 приблизно об 11:49 на 450 кілометрі автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС 000709 виявлений факт руху транспортного засобу Lexus RX400H, номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 125 км/год, що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту Манченки Харківської області на 75 км/год та порушенням пункту 12.4 Правил дорожнього руху. Зазначений автомобіль був зупинений інспектором, на підставі статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор підійшов до водія, ним виявився позивач, пояснив підстави застосування до нього поліцейських превентивних заходів, суть правопорушення та роз`яснив його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. На задоволення клопотання позивача інспектор продемонстрував відеозапис, здійснений лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС 000709, надав можливість оглянути сам прилад та ознайомив з документами, які засвідчують його відповідність та правильність здійсненних ним вимірів. Разом з цим, позивач заявив клопотання перенести час розгляду справи на 14:00 03.11.2020, яке було задоволено. У визначений час позивач на місце розгляду справи не прибув, тому інспектор продовжив розгляд справи без участі позивача, відповідно до положень ст.268 КУпАП. За змістом позовної заяви та заперечень, які позивач надав до суду він особисто підтверджує те, що він не прибув на місце розгляду справи о 14:00 03.11.2020. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУПАП, тому була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3379141. Під час розгляду справи інспектор встановив, що позивач належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, а також дослідив докази вчинення ним зазначеного правопорушення, а саме: виміри зафіксовані технічним приладом TruCAM. При винесенні оскаржуваної постанови, інспектор керувався положеннями ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому він діяв у межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права.
Щодо правомірності використання приладу TruCAM представник вказує, що дійсно, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 №1362 тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лізерний LTI 20/20 TruCAM, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12 був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.
Наслідком виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки (надалі ЗВТ) із Державного реєстру ЗВТ є заборона на їх серійне виробництво на території України або їх ввезення на територію України партіями.
Засоби, які були ввезені в експлуатацію до моменту виключення їх із Державного реєстру, дозволяється використовувати у подальшому за умови позитивних результатів їх повірки.
Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.
У зв`язку з позитивним результатом державних приймальних випробувань, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було затверджено тип вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LTI 20/20 TruCAM» та зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12. Вищезазначена процедура була передбачена Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який втратив чинність 31.12.2015, з метою забезпечення серійного виробництва та ввезення засобів вимірювальної техніки на територію України.
TruCAM на законних підставах було ввезено в Україну, введено в експлуатацію та зареєстровано в Державному реєстрі, жодних заборон, обмежень в його експлуатації не передбачається. Для всіх законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, згідно наказу Мінекономрозвитку від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочні інтервали. В тому числі це стосується вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних, до яких відноситься вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «TruCAM LTI 20/20». Міжповірочний інтервал для нього становить 1 рік.
Щодо доказів вчинення правопорушення представником зазначено, що основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено фото та відеозаписом з приладу TruCAM №ТС000709.
З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. Такий принцип роботи виключає можливість захвату та виміру швидкості руху сторонніх транспортних засобів. Таким чином, твердження позивача, що прилад не міг зафіксувати швидкість руху саме транспортного засобу під його керуванням не є обґрунтованим. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника.
Інспектором було встановлено, що на відеозаписі оптичний приціл чітко вказує на транспортний засіб Lexus RX400H номерний знак НОМЕР_2 , швидкість якого в межах селища міського типу Манченки Харківської області становила 125 км/год. Ці відомості досліджені інспектором з урахуванням положень ст.252 КУпАП та зазначені у фабулі оскаржуваної постанови.
Всі ЗВТ, які використовуються працівниками УПП в Харківській області ДПП мають свої унікальні ідентифікаційні номери. В УПП в Харківській області ДПП наявний лише один прилад з номером ТС 000709. Цей номер зазначений в оскаржуваній постанові, що дозволяє чітко та коректно ідентифікувати прилад, яким здійснювалися виміри швидкості руху автомобіля під керуванням позивача, у зв`язку з чим твердження позивача щодо відсутності належних, допустимих доказів вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, а також відсутності в змісті оскаржуваної постанови посилань на них є безпідставними.
Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що змістом першого абзацу позовної заяви ОСОБА_4 особисто визнає факт керування транспортним засобом Lexus RX400H номерний знак НОМЕР_2 під час здійснення вимірювання швидкості руху цього автомобіля 03.11.2020.
На підставі викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності правомірно та з урахуванням вимог законодавства, а надані позивачем фотокартки жодним чином не підтверджують, що транспортний засіб Lexus RX400H номерний знак НОМЕР_2 під керуванням останнього рухався з дозволеною в населеному пункті швидкістю, а також те, що він прибув на місце розгляду адміністративної справи у визначений час (а.с.43-50)..
Одночасно із поданням відзиву на позовну заяву представником відповідача подано до суду заяву, відповідно до якої просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 з тих підстав, що ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав лише 06.01.2021, враховуючи святкові та робочі дні січня 2021 року, а також положення ч.5 ст.162 КАС України, якими визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі (а.с.72-73).
При вирішення питання щодо прийняття відзиву на позовну заяву суд враховує, що провадження у справі було відкрито ухвалою від 22.12.2020, якою встановлено відповідачу строк для подачі відзиву до 10.01.2021.
З матеріалів справи вбачається, що вказану ухвалу та примірник позовної заяви з доданими до неї документами уповноважена особа УПП в Харківській області ДПП отримала лише 11.01.2021, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне поновити відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, 21.01.2021 до суду надійшли пояснення третьої особи інспектора УПП в Харківській області ДПП Локтіонова І.А., у яких останній вказує, що позов є безпідставним, необгрунтованим, тому він повністю заперечує проти його задоволення (а.с.74-76).
Так, інспектор посилається на те, що 03.11.2020 він заступив на денне патрулювання автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» щодо забезпечення громадського порядку та контролю за дотриманням ПДР. Того ж дня приблизно об 11:49 на 450 кілометрі автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 №ТС 000709 виявлений факт руху транспортного засобу Lexus RX400H номерний знак НОМЕР_2 , зі швидкістю 125 км/год, що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту Манченки Харківської області на 75 км/год та порушенням пункту 12.4 Правил дорожнього руху.
Зазначений автомобіль був зупинений на підставі статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор Локтіонов І.А. підійшов до водія, ним виявився позивач, пояснив підстави застосування до нього поліцейських превентивних заходів, суть правопорушення та роз`яснив його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП.
Водій заявив клопотання щодо ознайомлення з матеріалами справи, інспектор продемонстрував відеозапис, здійснений лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTI 20/20№ ТС 000709, надав можливість оглянути сам прилад та ознайомив з документами, які засвідчують його відповідність та правильність здійсненних ним вимірів.
Разом з цим, позивач заявив клопотання перенести час розгляду справи на 14:00 03.11.2020, яке було задоволено.
У визначений час позивач на місце розгляду справи не прибув, тому інспектор продовжив розгляд справи без участі позивача, відповідно до положень статті 268 КУпАП.
За результатом розгляду справи, з згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, ОСОБА_3 встановив факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУПАП, тому була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3379141.
Під час продовження розгляду справи о 14:00 03.11.2020 ОСОБА_3 встановив, що позивач належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, зафіксував його відсутність на місці розгляду справи о 14:00 на портативний відеореєстратор, який закріплений на його форменому одязі, а також дослідив докази вчинення позивачем зазначеного правопорушення, а саме: виміри зафіксовані технічним приладом TruCAM № ТС 000709.
При винесенні оскаржуваної постанови, інспектор керувався положеннями ПДР та КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому він діяв у межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, в результаті чого стосовно нього винесена постанова серії ЕАМ № 3379141, вважає, що правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.
Згідно ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
У судовому засіданні позивач та його представник доводи позову підтримали. Крім того, позивач посилався на те, що йому не були роз"яснені його права, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.
Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що третьою особою подано письмові пояснення щодо позову, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.
Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого Згідно положень ст..289 КУпАП в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Враховуючи викладене, положення ст.286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом щодо оскарження постанови від 03.11.2020 не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки позов до суду надійшов 13.11.2020, тобтов межах 10-денного строку.
Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).
Згідно приписів ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (частина 1 статті 2 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положення п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ч.3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Наведеною нормою передбачено, що відповідальність за ч.3 ст. 122 КУпАП настає у разі перевищення водієм встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП відбулося через порушення, за висновком відповідача, п.12.4 ПДР України, оскільки позивач, керуючи транспортним засобом Lexus RX400H номерний знак НОМЕР_2 , у межах населеного пункту Манченки Харківської області, рухався зі швидкістю 125 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 75 км/год.
Згідно вимог п. б п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7.
Відповідно до п. 12.4. ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Отже, у разі перевищення водієм у населеному пункті швидкості руху транспортного засобу, передбаченої п. 12.4. ПДР, більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, настає відповідальність за ч.3 ст. 122 КУпАП.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Судом встановлено, що постановою поліцейського капітана поліції 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Локтіонова Ігоря Анатолійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3379141 від 03.11.2020 позивача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Lexus RX400H номерний знак НОМЕР_2 ,притягнуто до адміністратвиної відповідальності за порушення п.12.4 Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с.6).
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 03.11.2020 14:02:34, водій керуючи ТЗ в населеному пункті рухався зі швидкістю 125 км. на годину, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 75 км/год. Швидкість вимірювалась приладом трукам тс000079., чим порушив п.12.4 ПДР Порушення швид. режиму. в населених пунктах (дозвол.швид.не більше 50 км/год.). Стаття, частина статті КУпАП: ст..122 ч.3. Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу: накласти штраф 510 грн. До постанови додається: пояснення, клопотання, відео 1983, 0074.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Перевіряючи обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, суд зазначає наступне.
Доводи позивача про те, що працівники патрульної поліції не мають права використовувати вказаний прилад із функціями фото- та відеофіксації не в автоматичному режимі, є помилковими, з урахуванням наступного.
Пунктом 9 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію", в якості поліцейського превентивного заходу, дозволено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису в не автоматичному режимі.
Згідно абзацу 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, фіксовані не в автоматичному режимі, затверджену наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), за наявності технічної можливості може складатись в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Використання приладів TruCAM поліцейськими у службовій діяльності належить до повноважень поліцейських визначених Законом України "Про Національну поліцію".
Також, нормами ст.280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Посилання позивача на те, що докази вини вчинення ним адміністративного правопорушення, отримані внаслідок використання лазерного вимірювача TRUCAM є недопустимими, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.
Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3379141 від 03.11.2020 містить посилання на те, що швидкість руху позивача вимірювалась за допомогою вимірювача швидкості руху TruCAM № ТС 000709.
Відповідно до роздруківки фіксування лазерним вимірювачем TRUCAM LTI20/20 серії TC000709 швидкості руху автомобіля Lexus RX400H номерний знак НОМЕР_2 , остання складає 125 км/год, дистанція, з якої здійснено вимір швидкості 212,7 м, допустима швидкість встановлена 50 км/год (а.с.51).
Наказом державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04.03.2002 за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14.06.2016, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно з п.п. 2.5 якого, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.
Відповідно до п. 2.6 Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки, затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.
На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 №1362 внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме: згідно з п.1 виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.
Однак, засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.
Виключення з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 №1362 типу засобу вимірювальної техніки вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12 не встановлює неможливість його використовувати.
Тому, враховуючи, що прилад TruCAM введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатації не обмежена нормами чинного законодавства України.
TruCam, які введено в експлуатацію, дозволяється використовувати за умови позитивних результатів їх повірки.
Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року N 437 і становить 1 рік.
Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.
Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.
Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 TC000709 засвідчує порушення швидкісного режиму, пройшов повірку та є придатним до використання, а тому є належним доказом по справі та підтверджує подію і склад вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі № 645/4901/19.
Досліджений у судовому засіданні диск з наявними відео матеріалами з приладу TruCAM LTI 20/20 № ТС 000709 підтвердив, що автомобіль Lexus RX400H номерний знак НОМЕР_2 у с.Манченки, рухався зі швидкістю 125 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 75 км/год., дистанція, з якої здійснено вимір швидкості 212,7 м.
При цьому, суд зазначає, що відповідачем до відзиву на позовну заяву додано належним чином завірений фотознімок з приладу TruCam ТС000709 з відміткою "Копія", "Згідно з оригіналом", датою, посадою та підписом особи, яка засвідчувала даний документ (а.с. 51).
Проте, слід зауважити, що на фотознімку з приладу TruCam ТС000709 неможливо встановити марку і державний номерний знак транспортного засобу, який здійснював перевищення швидкості руху (а.с. 51).
Стосовно наданого скріншоту з відеоматеріалу приладу TruСam, суд зазначає, що даний документ не завірений належним чином, отже не є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Таким чином, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.
Таким чином, наданий суду відеозапис з приладу ТruCAM є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи позивача про те, що швидкість руху, яка вимірювалась інспектором, могла стосуватись інших транспортних засобів, які рухались поряд із автомобілем ОСОБА_1 , не підтверджені належними та допустимими доказами у судовому засіданні.
Принцип роботи приладу TruCAM виключає можливість виміру та захвату швидкості руху сторонніх автомобілів, оскільки працівниками поліції з відстані 350-450 м виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу та після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі прилад здійснює вимірювання швидкості. Вже після цього прилад фіксує числовий показник швидкості руху.
Також, в ході розгляду справи не знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що інспектор поліції під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови не дотримався вимог чинного законодавства стосовно порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Відповідно до розділу ІІІ Інструкції, поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.
Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Так, після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , ОСОБА_1 заявив клопотання про відкладення розгляду справи на інший час у якому, зокрема, просив надати йому можливість скористатись правовою допомогою. При цьому, на призначений інспектором час Донде В. запізнився та прибув без адвоката, у зв`язку з чим суд вважає, що інспектором не було порушено права позивача.
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що оскаржувану постанову було прийнято у спосіб, що визначений законами України.
Суд зазначає, що доказів щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, позивач не навів, а судом не встановлено, що в сукупності з усіма встановленими судом обставинами виключає протиправність винесеної відповідачем постанови.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Досліджуючи надані представником відповідача докази, судом встановлено, що вони підтвердили наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.
Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду України від 14.03.2018 по справі №760/2846/17).
Однак, відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 5 9, 19, 20, 31, 73, 77, 134, 139, 242, 249, 286 КАС України,ст. ст.7, 9, 121, 222, 247, 251, 252, 258, 268, 280 КУпАП, ст.ст..23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», суд -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Харківській області, третя особа ОСОБА_3 капітан інспектор поліції УПП в Харківській області 6 рота 3 батальйон про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.
Відповідно до ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Другого апеляційного адміністративного суду.
Позивач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повне судове рішення складено та підписано 04.02.2021.

Суддя Колесник С.А.