Справа № 460/656/21
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
08 лютого 2021 року м. Рівне№ 460/656/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., перевіривши виконання вимог статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (далі - позивач 1), ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 (далі - позивач 2), ОСОБА_3 (далі - позивач 3), звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
За приписами частини першої статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як слідує зі змісту позовної заяви, яка направлена до суду поштовим відправленням 29 січня 2021 року, позивачі просять суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їм щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарств, встановлену статтею 37 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796), починаючи з 17 липня 2018 року.
Суд зауважує, що Законом № 796 строки звернення до суду не встановлені, отже на даний спір поширюються положення статті 122 КАС України.
Таким чином, позовна заява в частині вимог, що стосуються нарахування та виплати спірної грошової допомоги за період з 17 липня 2018 року по 28 липня 2020 року, подана позивачами поза межами шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.
Частиною шостою статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду, позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Так, до позову позивачем 1 додане клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом. На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивач 1 зазначає, що про порушення своїх прав та прав її дітей на отримання спірної грошової допомоги в належних розмірах вона дізнався кілька місяців назад із засобів масової інформації. Позивач 1 не могла передбачити, що органи держави можуть ці права порушувати. Також позивач 1 зазначає про відсутність юридичної освіти та незнання особливостей законодавства, посилається на статтю VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, до якої приєдналася Україна 12 липня 1996 року, якою встановлюється тридцятирічний строк позовної давності за вимоги відшкодування ядерної шкоди.
Оцінивши вказані обґрунтування, суд приходить до висновку про їх безпідставність, з огляду на те, що, зокрема, соціальні виплати, визначені статтею 37 Закону України № 796, у вигляді грошової допомоги, носять щомісячний характер (регулярні платежі), тому позивач 1 мала бути обізнана про порушення свого права та прав її дітей кожне 1 число місяця, що настає за місяцем, у якому повинна була здійснюватись така виплата (з першого до першого числа).
Твердження позивача 1 про відсутність юридичної освіти та незнання особливостей законодавства також є неприйнятними, оскільки по перше: не позбавляє права та можливості звернутися за правничою допомогою до юриста, в т.ч. в порядку отримання безоплатної правової допомоги, а по друге: суперечать презумпції знання законодавства, суть якої полягає в тому, що кожен вважається таким, що знає закони.
Суд роз`яснює, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Цей обов`язок закріплений в частині першій статті 68 Конституції України, за змістом якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Разом з тим, обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тобто, закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідомий принцип права: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, який міститься в частині другій статті 68 Конституції України.
Крім того, є безпідставними посилання на статтю VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, до якої Україна приєдналася 12 липня 1996 року та якою встановлюється тридцятирічний строк позовної давності за вимоги відшкодування ядерної шкоди.
Так, за змістом п. і) статті VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, право на відшкодування по цій Конвенції може бути заявлено протягом тридцяти років з дня ядерного інциденту в разі смерті чи тілесного ушкодження.
Отже, мова, в даному випадку, йде про відшкодування цивільної шкоди, завданої внаслідок, зокрема, ядерного інциденту, що спричинив смерть чи тілесні ушкодження, а позивач звернувся з позовом про нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги, яка в розумінні Закону № 796 спрямована на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Тобто, матеріальна шкода (цивільна відповідальність), завдана внаслідок, зокрема, ядерного інциденту у розумінні Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, та щомісячна грошова допомога у розумінні Закону України № 796, не є тотожними поняттями за своєю формою та змістом.
Суд наголошує, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Враховуючи викладене, наведені позивачами причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом в частині вимог, що стосується нарахування та виплати спірної грошової допомоги за період з 17 липня 2018 року по 28 липня 2020 року, не можуть вважатися поважними.
Згідно з частиною першою статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Окрім того, за правилами частини третьої статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено в Законі України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі Закон № 3674).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3674, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15 грудня 2020 року № 1082-IX прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року встановлений в розмірі 2270 гривень.
Частиною другою статті 4 Закону № 3674 встановлені ставки судового збору, зокрема, за подання позову до адміністративного суду.
Так, за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлена ставка судового збору, яка становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом позовних вимог, позивач 1 просить суд:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка призвела до ненарахування та невиплати позивачу 1 та її дітям з 17 липня 2018 року без обмеження кінцевим строком щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як потерпілим, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 40 % від мінімальної заробітної плати;
2) зобов`язати відповідача провести позивачу 1 та її дітям з 17 липня 2018 року без обмеження кінцевим строком нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі, що дорівнює 40 % від мінімальної заробітної плати встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Суд зауважує, що вимога про визнання протиправними акта, дій чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати чи визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.
Крім того, суд враховує, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 5 Закону № 3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.
Тобто, в силу приписів Закону № 3674 позивач 1 звільнена від сплати судового збору за вимоги що стосуються нарахування та виплати щомісячної грошової допомоги її дітям.
Разом з тим, за вимоги пов`язані з нарахуванням та виплатою щомісячної грошової допомоги безпосередньо позивачу 1, остання не звільнена від сплати судового збору.
Таким чином, поданий позивачем 1 позов містить одну вимогу немайнового характеру, за яку позивачу 1 належало сплатити судовий збір в сумі 908грн (2270грн х 0,4 = 908грн).
Також частиною першою статті 161 КАС України встановлено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Проте, всупереч вимогам вказаної норми КАС України позивачем 1 не додано до позовної заяви копій позовної заяви та доданих до неї документів для відповідача. Вказане підтверджується Актом про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушення цілісності, пошкодження конверта (паковання) від 02 лютого 2021 року, складеним працівниками відділу документального забезпечення (канцелярії) суду.
За наведених обставин слід запропонувати позивачу протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали усунути вказані вище недоліки позовної заяви шляхом подання до суду:
1) заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом в частині вимог щодо нарахування спірної грошової допомоги за період з 17 липня 2018 року по 28 липня 2020 року із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку, а також доказів поважності причин його пропуску;
2) документа про сплату судового збору в сумі 908грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;
3) копій позовної заяви та доданих до неї документів для відповідача.
Керуючись статтею 169 КАС України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій залишити без руху.
Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення даної ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо не оскаржується.

Суддя Т.О. Комшелюк