Справа № 240/18291/20
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/18291/20

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Панкеєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати незаконними дії Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення їй перерахунку пенсії, призначеної у разі втрати годувальника;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок її пенсії, призначеної у разі втрати годувальника з часу звернення із заявою до відповідача.

В обґрунтування позову вказано, що позивач зверталась до Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області по питанню проведення перерахунку пенсії у разі втрати годувальника, коли розмір пенсії не досягає 2100 гривень. Позивачу було відмовлено у здійсненні доплати до пенсії. Позивач посилається на те, що надала Пенсійному фонду відповідні документи, що підтверджують страховий стаж померлої матері, який складає більше 30 років, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте їй було відмовлено у перерахунку пенсії.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

10 грудня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого просить у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 є інвалідом 1 групи (а.с.5).

Зі змісту витягу підсистеми "Призначення та Виплати Пенсії" позивачу призначено пенсію по втраті годувальника за померлих батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Розмір пенсії по втраті годувальника за період з 01.07.2020 по 30.11.2020 становить 1107,48 грн (а.с.6).

Як свідчать матеріали справи, та не заперечується сторонами, позивач зверталась до Пенсійного органу з метою отримання доплати до пенсії, що не досягає 2100 грн.

Листом від 22.07.2020 №11896-11458/С-02/8-0600/20 відповідач повідомив, що позивач отримує пенсію у разі втрати годувальника, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розмірі 1712,00 грн. Розмір її пенсії в зв`язку з втратою годувальника обчислений за двох померлих годувальників - за матір, при її страховому стажі 30 років 1 місяць 12 днів та за батька - без врахування страхового стажу за відсутності необхідних підтверджуючих документів. Постановою КМУ від 01.04.2020 №251 передбачено, що з 1 травня 2020 року у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) в осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування' з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 зазначеного Закону, не досягає 2100 гривень, таким особам надається доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Оскільки в матеріалах пенсійної справи наявні документи, що підтверджують страховий стаж померлої матері не менше 30 років, однак відсутні документи, які підтверджують страховий стаж померлого батька не менше 35 років, тому доплата до розміру пенсії 2100 грн не проводиться. Отже, для можливості проведення перерахунку її пенсії запропоновано надати документи, що підтверджують стаж померлого батька до дня смерті (а.с.10).

Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Постановою КМУ від 01.04.2020 №251 установлено, що з 1 травня 2020 р. в разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), в осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 зазначеного Закону, не досягає 2100 гривень, таким особам надається доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що особа набуває права на отримання пенсії по втраті годувальника, у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника.

Тобто, у разі відсутності достатнього страхового стажу для призначення пенсії такому годувальнику, особа не набуває права на отримання пенсії після її смерті.

Як свідчать матеріали справи, і не заперечується сторонами, позивач надала Пенсійному фонду відповідні документи, що підтверджують страховий стаж померлої матері, який складає більше 30 років, передбачений абз.1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, вимоги постанови КМУ від 01.04.2020 №251 щодо наявності страхового стажу для установлення доплати позивачем виконані.

Твердження відповідача щодо відсутності документів на підтвердження страхового стажу батька є безпідставними, оскільки позивач набула права на отримання пенсії по втраті годувальника після смерті матері, страховий стаж якої підтверджений та надає право ОСОБА_1 на отримання доплати до пенсії по втраті годувальника.

Формальне посилання Пенсійного органу на факт призначення позивачу пенсії по втраті двох годувальників: батька і матері, як на підставу необхідності надання документів по обох батьках є протиправним.

Відтак дії Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії, призначеної у разі втрати годувальника слід визнати протиправними.

Вимога позивача зобов`язати відповідача провести перерахунок її пенсії, призначеної у разі втрати годувальника з часу звернення з заявою до відповідача є похідною від визнання дій протиправними.

Відповідно до частин 1, 3 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.8 Основного Закону, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13.12.2001 у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі, в разі необхідності, регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Відповідно до п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно вимог п.4 рішення від 11.10.2005 у справі №1-21/2005 Конституційний Суд України вказав, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Відтак, здійснивши системний аналіз позовних вимог, оцінивши наявні докази, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , нарахувавши доплату до пенсії по втраті годувальника, що визначена постановою КМУ від 01.04.2020 №251 з часу звернення з відповідною заявою - 30.06.2020.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на наведене, позивачем та наявними у матеріалах справи доказами доведено протиправний характер дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у доплаті до пенсії по втраті годувальника, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича,7, м.Житомир, 10003, ) щодо непроведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_2 ) перерахунку пенсії, призначеної у разі втрати годувальника.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , нарахувавши доплату до пенсії по втраті годувальника, що визначена постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 з часу звернення з відповідною заявою - 30.06.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва