Справа № 240/17023/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 108020200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Дочірнього підриємства "Автоцентр" Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове тисячоліття" до Київської митниці Держмитслужби України про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з метою здійснення митного оформлення придбаного автомобіля подано митну декларацію на ввезений транспортний засіб, в якій митна вартість придбаного автомобіля зазначена за основним методом - за ціною договору, а також подано необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару. Разом з тим, вказує, що відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та здійснив коригування митної вартості транспортного засобу, визначивши митну вартість автомобіля за резервним методом. Позивач вважає, що проведене відповідачем коригування митної вартості імпортованого автомобіля за резервним методом вчинене із порушенням норм Митного кодексу України, тому підстави для прийняття такого рішення були відсутні. А також воно є таким, що суперечить попередньому митному оформленню товару за електронною декларацією, яка була подана до Київської митниці ДФС. Позивач вважає, що ним підтверджено заявлену митну вартість транспортного засобу належними документами, тому звернувся до суду.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову та вказує, що до митного оформлення позивачем надано платіжне доручення в іноземній валюті від №15 від 08.07.2020, що не може бути використане як документ, що підтверджує ціну, яка сплачена за оцінювані товари, оскільки документ не містить підпису уповноваженої особи банку та печатки банку, які свідчили б про те, що платіж за даним документом дійсно відбувся. Крім того, до митного оформлення не подано документ, який свідчить про те, що оцінюваний товар належить юридичній особі, що уклала договір купівлі-продажу від зі сторони продавця, що викликає сумніви у достовірності правочину, у т.ч. у праві власності Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str на оцінюваний товар та праві Copart розпоряджатися оцінюваним товаром та визначати ціну продажу транспортного засобу. Крім того, у свідоцтві про право власності на транспортний засіб власником зазначено особу, відмінну від тієї, що уклала договір купівлі-продажу зі сторони продавця.
Вказує, що перевіркою поданих документів було встановлено наявність розбіжностей, які не давали змогу встановити реальну митну вартість товару за ціною договору. Позивач не спростував наданими документами сумніви стосовно заявленої митної вартості товару. Методи 2а і 26 не могли бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації про вартість операції на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що прийнята митним органом; методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами вартості товарів. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що рішення митного органу є правомірним та відповідає вимогам законодавства.
У письмових поясненнях позивачем зазначено, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки до митного оформлення було надано всі необхідні документи.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що з метою розмитнення легкового автомобіля: марка - CITROEN, модель - С8, номер кузова - НОМЕР_1 (загальна кількість місць - 5, призначення - пасажирський, двигун - № нема даних, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 2179 cm3, колісна формула - 4X2, такий що був у використанні, тип кузова - універсал, календарний рік виготовлення - 2005 р., модельний рік виготовлення - 2005 р., дата першої реєстрації - 06.10.2005 , колір - синій) для попереднього митного оформлення було надано наступні документи: попередню електрону декларацію за № UA100550/2020/126733 від 24.07.2020, рахунок-фактуру (інвойс) (Invoice) 71068939 від 07.07.2020; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Митну вартість товару декларантом визначено самостійно за основним методом (за ціною договору) .
Вважаючи такі рішення необґрунтованими та протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року (далі - МК України).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частина 1 ст. 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Відповідно з ч. 6 ст. 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Положенями ст. 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частина 4 ст. 58 МК України вказує, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 Кодексу).
За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу ч. 1 та 2 ст. 53 МК України слідує те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Отже, до митного оформлення представником декларанта подано вичерпний перелік документів.
Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч. 2 вказаної статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Частиною 3 ст. 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57 МК України).
Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57 МК України).
За приписами ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно ч. 2 зазначеної статті Кодексу метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч.1 ст. 57 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідачем не заперечується, що позивачем до митного оформлення надано перелік документів для визначення митної вартості транспортного засобу із застосуванням основного методу за ціною договору.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).
У відповідності до ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Частина 5 ст. 54 МК України передбачає, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Суд не заперечує право органу доходів і зборів перевіряти достовірність або точність будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (частина п`ята статті 54 МК України), проте вважає, що при цьому він має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Під час розгляду справи судом встановлено, що митну вартість імпортованого автомобіля було визначено позивачем на рівні 487,40. Водночас, коригування митної вартості товару на рівні 990,00 євро було проведено митним органом на підставі ст. 64 МК України за резервним методом визначення митної вартості.
При цьому, в рішенні відповідачем було зазначено, що з огляду на вимоги ч. 2 ст. 52, ч. 2 ст. 53, ч.5 ст. 54, ч. 1 ст. 368 МК України документи подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Зокрема , у рішенні зазначено, що:
-до митного оформлення надано платіжне доручення в іноземній валюті від 08.07.2020 №15, що не може бути використано як документ, що підтверджує ціну, що сплачена за оцінювані товари у зв`язку із тим, що документ не містить підпису уповноваженої особи банку та печатки банку, що свідчили б про те, що платіж за даним документом дійсно відбувся.
-для митного оформлення не подано документ, який свідчить про те, що оцінюваний товар належить юридичній особі, що уклала договір купівлі-продажу від 07.07.2020 №71068804 зі сторони продавця, що викликає сумніви у достовірності правочину, у т.ч. у праві власності Copart Deutschland GmbH2/Zuipicher Str на оцінюваний товар та праві Copart розпоряджатися оцінюваним товаром та визначати ціну продажу транспортного засобу.
- свідоцтві про право власності на транспортний засіб власником зазначено особу, відмінну від тієї, що уклала договір купівлі-продажу від 07.07.2020 №71068804 зі сторони продавця.
Додатково надане платіжне доручення від 08.07.2020 №15JBKLK7 також не може бути використано як документ, що підтверджує ціну, що сплачена за оцінювані товари, у зв`язку із тим, що отримувачем платежу є особа JP MORGAN CHASE BANK, яка не є стороною купівлі-продажу оцінюваного товару; банківські реквізити (банк отримувача, номер рахунку КРЕДИТ) не відповідають банківським реквізитам продавця, що зазначені у рахунку-фактурі від 07.07.2020 №71068939.
Однак, суд не погоджується з такою позицією відповідача та зазначає наступне.
Так, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Натомість, митним органом у своєму рішенні не було обґрунтовано зазначено, в чому саме полягали об`єктивні сумніви чи неточності у заявленій позивачем митній вартості товару.
При цьому, відповідачем не спростовано, що в поданих декларантом документах відсутні ознаки підробки, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та підтверджують можливість визначення митної вартості за першим методом (ціною договору).
Судом встановлено, що митну вартість імпортованого автомобіля було визначено позивачем за рахунком (інвойсом) від 07.07.2020 №71068939 в сумі 387,40 євро.
Так, з матеріалів справи вбачається, що у червні 2020 року Дочірнє підприємство "Автоцентр" TOB "Нове тисячоліття", було приєднано на загальних комерційних умовах, для участі в аукціонах на сайті Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str.
На підставі даних умов ДП "Автоцентр" TOB "Нове тисячоліття" прийняло участь в проведенні аукціону по Лоту № 50058990, на придбання автомобіля Citroen С8 2005 року випуску, на суму 275 євро, після чого, Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str. визначив ДП "Автоцентр" TOB "Нове тисячоліття" переможцем.
В подальшому, на електрону адресу було направлено рахунок-фактуру (Invoice) №71068939 від 07.07.2020 та згідно виставленого рахунку - фактури (Invoice) № 71068939 від 07.07.2020 сплачено суму 387,40 євро.
20.07.2020, згідно заявки на перевезення товару та договору (контракту) про перевезення № 19 від 09.07.2020, було здійснено перевезення на умовах поставки FCA транспортом перевізника, автомобіля придбаного на аукціоні Copart, а саме: Citroen С8 VIN: НОМЕР_1 , місце погрузки згідно виписаного Gate Pass від 20.07.2020 року. У підтвердження факту оплати надано платіжне доручення від 08.07.2020 №15 про сплату на користь бенефіціара - Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str. - 387,40 євро.
Крім того, у картці відмови відповідачем також зазначено, що до митного оформлення представником позивача надавався договір на перевезення від 09.07.2020 №19, Gate Pass від 20.07.2020.
Зазначене свідчить про те, що довідка про транспортні витрати відповідачу надавалася, також було надано документи на перевезення автомобіля, що представником митниці не заперечувалося, зважаючи на перелік документів, поданих до митного оформлення, вказаний у картці відмови в прийнятті митної декларації позивача.
Що стосується заперечень відповідача про неможливість врахування платіжного доручення, з огляду на відсутність на ньому підпису уповноваженої особи банку та печатки банку, то суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідачем не доведено, що наявність таких реквізитів є обов`язковою при здійсненні платежу із застосуванням платіжної системи "SWIFT", яка була використана при здійсненні оплати транспортного засобу.
Крім того, декларантом було додатково надане платіжне доручення від 08.07.2020 №15JBKLK7 про сплату 387,40 євро. Той факт, що отримувачем у цьому платіжному дорученні зазначено JP MORGAN CHASE BANK, не свідчить про неможливість його врахування його як доказу сплати обумовленої ціни.
Так, здійснення переказів в іноземній валюті здійснюється виключно з використанням кореспондентських рахунків, відкритих в іноземних банківських установах, чим і пояснюється зазначення цього отримувача. При цьому, у призначенні платежу вказано отримувача коштів - Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str та інвойс №71068939 від 07.07.2020.
При цьому, суд також зазначає, що відповідачем безпідставно зроблено посилання на відсутність документу, що підтверджує право власності особи, що уклала договір купівлі-продажу від 07.07.2020 №71068804, оскільки окремий договір купівлі-продажу з цією компанією Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str. позивачем не укладався, оскільки останнім лише було підписано загальні умови приєднання до аукціону, за результатами проведення якого було видано рахунок-фактуру (Invoice).
Крім того, питання правомірності набуття права власності компанією Copart Deutschland GmbH2/Zulpicher Str. на транспортний засіб та його відчуження виходять за межі юрисдикції даного судового провадження. Протилежні обставини відповідачем доведені не були, а у суду не має обов`язку спростовувати його припущення.
Позивач заперечує взагалі наявність такого договору. Крім того, у переліку документів, поданих до митного оформлення відсутній договір купівлі-продажу. Протилежного відповідачем не доведено.
Таким чином, судом встановлено, що позивачем одночасно з митною декларацією в повному обсязі надано до митниці документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару. Зокрема, факт придбання автомобіля за заявленою митною вартістю підтверджується рахунком (інвойсом) та наданими платіжними дорученнями.
Правомірність набуття права власності на вказаний автомобіль та рахунку (інвойсу) ніким не були оспорені, а тому зазначений рахунок-фактура та банківські документи є належними доказами на підтвердження ціни товару.
Додатково, суд відмічає, що митний орган не вказав на будь-які розбіжності чи ознаки підробки документів або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
Отже, відповідачем не було доведено наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару, натомість, позивач підтвердив заявлену митну вартість товару необхідними документами.
Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, а відтак і про протиправність рішення про коригування митної вартості UA 100000/2020/300206/1 від 19.08.2020.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 КАС України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос