Справа № 520/16611/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 лютого 2021 року № 520/16611/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просять суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.09.2020 року №1234-УБД Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39792822) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.09.2020 року №1234-УБД Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, прийнято протиправно. Прийняття відповідачем зазначеного наказу порушує права позивача, що і стало наслідком для його звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.11.2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилкових висновках позивача. При цьому, наказ відповідача від 24.09.2020 року №1234-УБД є таким, що прийнятий правомірно та з врахуванням усіх норм діючого законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із клопотанням від 05 вересня 2019 року, в якому просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ - 01.03.), яка знаходиться на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0167.

Вказане клопотання підписане представником за довіреністю Суровцовою З.А. та разом з додатками надіслано поштовим зв`язком на адресу Головного управління Держгеокадастру.

Також судом встановлено, що до клопотання позивачем додані наступні документи: копія паспорту, копія ідентифікаційного коду, документ, що підтверджує участь в антитерористичній операції; графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; нотаріально засвідчена копія довіреності; копія паспорту представника, копія ідентифікаційного коду представника.

Під час судового розгляду справи встановлено, що за результатами розгляду клопотань позивачів Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 02.10.2019 року №С-12570/0-6127/0/95/19 "Про розгляд заяви" позивача повідомлено про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. При цьому, в якості підстави для відмови у наданні зазначеного дозволу вказано на обставини того, що бажана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні третіх осіб згідно з державними актами на право постійного користування землею та у приватній власності згідно із державними актами на право приватної власності.

Позивач, вважаючи зазначену відмову протиправною, звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Під час розгляду справи встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року по справі №520/5907/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (, адреса: вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, оформлену листом від 02.10.2019 №С-12570/0-6127/0/95-19 "Про розгляд заяви", у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.); зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Харківській області у встановленому статтею 118 Земельного кодексу України порядку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0167 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

За даними програми «Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)» судом встановлено, що судове рішення по справі №520/5907/2020 в апеляційному порядку оскаржено не було та відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України набрало законної сили 18.08.2020 року.

Судом встановлено, що на виконання вказаного рішення суду відповідач повторно розглянув клопотання позивача, за результатами чого видав наказ від 24.09.2020 №1234-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», за змістом якого позивачу відмовлено у видачі дозволу на виготовлення проекту землеустрою. В якості підстав для такої відмови зазначено, що бажана земельна ділянка має накладання на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006017 від 26.12.2001, гр. ОСОБА_3 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006018 та гр. ОСОБА_4 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006019 від 26.12.2001, а тому позивачем всупереч ст. 118 Земельного кодексу України не додано до клопотання погодження землекористувачів.

Позивач, вважаючи зазначену відмову протиправною, звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Представником відповідача у наданому до суду відзиві на позов вказано, що з метою з`ясування всіх фактичних обставин справи відповідачем було надіслано додатковий запит до структурного підрозділу Відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. За інформацією Відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельна ділянка, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 має накладення на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006017 від 26.12.2001, гр. ОСОБА_3 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006018 від 26.12.2001 та гр. ОСОБА_4 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006019 від 26.12.2001.

По суті позовних вимог суд зазначає, що такі регулюються Земельним кодексом України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Як передбачено п. б ч. 2 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Згідно з ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що законодавцем визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у Земельному кодексі України, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 121 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Суд зазначає, що правовий статус Головного управління Держгеокадастру у Харківській області визначено Положенням про ГУ Держгеокадастру у області, затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства № 333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за вих. № 1391/29521.

Підпунктом 13 пункту 4 Положення про ГУ Держгеокадастру у області встановлено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України.

Положеннями ст.ст. 186 та 186-1 Земельного кодексу України визначено порядок погодження та затвердження проектів землеустрою, у тому числі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надано клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів.

При цьому, позивачем було надано всі необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки.

Як встановлено під час розгляду справи, єдиною підставою для відмови відповідачем в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, зазначеною у наказі від 24.09.2020 №1234-УБД, слугував той факт, що згідно інформації Відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області зазначена земельна ділянка згідно з доданими до заяви графічними матеріалами має накладення на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі відповідних державних актів на право постійного користування землею та заявником не додані погодження землекористувачів.

При цьому, у спірному у даній справі наказі відповідачем не конкретизовано якого розміру земельні ділянки належать третім особам на праві постійного користування та якого розміру вказані земельні ділянки.

Як встановлено судом під час розгляду справи, в обґрунтування власної правової відповідачем було надано до суду копії державних актів на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006017 від 26.12.2001 щодо гр. ОСОБА_2 , серії ІІІ-ХР №006018 від 26.12.2001 щодо гр. ОСОБА_3 та серії ІІІ-ХР №006019 від 26.12.2001 щодо гр. ОСОБА_4 , які видано про постійне користування земельною ділянкою площею 2,00 га, яка знаходиться на території Власівської сільської ради.

Суд, враховуючи повідомлені представником відповідача обставини та надані до суду докази, зазначає, що загальна площа земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0167 10,5227 га, в той час, як згідно вказаних актів на право постійного користування землею, загальна площа земельної ділянки у постійному користуванні третіх осіб, загальна площа яких згідно з державними актами на право постійного користування становить 5,50 га.

При цьому, представником відповідача до суду не надано жодних доказів того, що земельна ділянка, стосовно якої ОСОБА_1 просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 та для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ- 01.03.) перетинається з земельними ділянками, наданими у користування зазначеним відповідачем третім особам, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин, які покладено в основу відмови позивачу та в обґрунтування того, що земельна ділянка, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 , перебуває у постійному користуванні третіх осіб чи перетинається з земельними ділянками, які перебувають у постійному користуванні гр. ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006017 від 26.12.2001, гр. ОСОБА_3 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006018 та гр. ОСОБА_4 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006019 від 26.12.2001.

Крім того, суд зазначає, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не породжує у позивачів законного інтересу, який міг би бути предметом судового захисту, оскільки надання відповідачем дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка не є вільною, не дозволяє позивачу отримати таку земельну ділянку у власність без рішення про припинення права власності інших осіб.

Водночас, суд наголошує, що обставини отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у власність не є безумовним свідченням того, що ця земельна ділянка буде передана особі у власність.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2018 року по справі №463/3375/15-а.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано до суду належних та обґрунтованих доказів правомірності прийнятого наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.09.2020 року №1234-УБД Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, у зв`язку з чим останній підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Стосовно доводів представника відповідача щодо втручання у дискреційні повноваження у разі зобов`язання відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

За Рекомендацією № R (80) 2 комітету державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд зазначає, що у даній справі повноваження стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Застосовуючи ці підходи до справи, що розглядається, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів, є втручанням у дискреційні повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145) про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.09.2020 року №1234-УБД Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39792822) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ-01.03.), яка знаходиться на території Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області за межами населених пунктів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.