Справа № 821/558/15-а
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 р.м. ХерсонСправа № 821/558/15-а
13 год. 20 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

суддів: Гомельчука С.В., Морської Г.М.

при секретарі: Новіковій Т.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представників УМВС України в Херсонській області - Сімеоніді І.А., Якуби С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Міністерства внутрішніх справ України, Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач-2), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.03.2015, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України від 16.01.2015 № 48 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за ст. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби;

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Херсонській області від 28.01.2015 № 25 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за ст. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 1 батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження;

- стягнути з відповідача-1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 19.02.2015 провадження у справі відкрите та закінчене підготовче провадження, справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 05.03.2015 о 10:00 год.

Ухвалою від 05.03.2015 до участі у справі в якості другого відповідача залучене Міністерство внутрішніх справ України, передано справу до відділу документального забезпечення і діловодства (канцелярії суду) для призначення складу колегії суддів.

Ухвалою від 31.03.2015 зупинене провадження в адміністративній справі до вирішення Конституційним Судом України питання про відкриття конституційного провадження за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції (конституційності) положень Закону України "Про очищення влади".

Ухвалою від 06.11.2020 провадження у справі поновлене, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 13.11.2020 об 11:00 год.

06.11.2020 відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, замінено відсутніх членів колегії, визначена колегія у складі суддів: Гомельчука С.В., Морської Г.М.

Ухвалою від 13.11.2020 до участі у справі залучене Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Херсонській області в якості співвідповідача (далі-відповідач-3).

13.12.2020 підготовче засідання відкладене на 14.01.2021 о 14:00 год у зв`язку із перебуванням у відпустці члена колегії - судді Гомельчука С.В.

Ухвалою від 14.01.2021 закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті на 25.01.2021 об 11:00 год.

У судовому засіданні 26.01.2021 проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірними наказами ОСОБА_1 звільнено з дорожньо - патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 1 батальйону дородньо - патрульної служби Державної автомобільної інспекції з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Позивач зазначає, що жодних дій та вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу ним не вчинені. Також зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення, факт складання якого став підставою для звільнення позивача, був розглянутий Суворовським районним судом м. Херсона та на правопорушника- громадянина ОСОБА_2 накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на шість місяців. Згодом, суд апеляційної інстанції звільнив ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП на підставі ст. 4 Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", проте у постанові суд зазначив про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення. Стверджує, що відповідачами факти особистої протиправної поведінки позивача не встановлено, відтак, оскаржувані накази винесені непропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представники Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області у своїх відзивах проти позову заперечували наявність підстав для скасування спірних наказів та поновлення позивача на посаді. Зазначали, що за правилами частини третьої статті 1 Закону України "Про очищення влади" заборонено протягом десяти років обіймати посади щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), поміж інших посад зазначених у статті 2 цього Закону і посади начальницького складу органів внутрішніх справ, а тому Міністром внутрішніх справ України прийняте рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) відповідно до пункту 62 "а" та пункту 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ № 114. Вказують, що підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ України слугувала отримана Міністерством внутрішніх справ України інформація від УДАІ УМВС України в м. Києві про складені протоколи про адміністративні правопорушення відносно учасників Всеукраїнського громадського руху "Автомайдан" та інших учасників мирних зібрань. Оскільки такі дії позивача підпали під вимоги Закону України "Про очищення влади", зокрема, ч. 2 ст. 3 та п. 66 Положення про проходження служби № 114, відповідачами 1 та 2 були прийняті рішення про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. У зв`язку із зазначеним, вважають доводи позивача необґрунтованими, а під час звільнення позивача з посади, УМВС України в Херсонській області та МВС України виконані вищезазначені вимоги Закону України "Про очищення влади".

Представники УМВС України в Херсонській області у судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог з підстав викладених у відзивах.

Представник УДАІ УМВС України в Херсонській області (відповідач-3) надіслав до суду клопотання про розгляд справи безйого участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, пояснення сторін та проаналізувавши норми чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 1 батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон).

05.01.2014 старшина міліції ОСОБА_1 склав протокол серія АВ 2 № 122292 про адміністративне правопорушення відносно власника автомобіля МG-6, номерний знак НОМЕР_1 , в якому відображено порушення водієм ОСОБА_2 пункту 2.4 Правил дорожнього руху України. Зокрема, встановлено, що водій не зупинився на вимогу працівника міліції, що кваліфіковано, як адміністративне правопорушення за статтею 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протокол складений згідно рапорта старшого лейтенанта міліції ІДПС взводу № 3РДПСДАІ при УДРІГУМВС України в Київській області від 30.12.2013. При цьому, ОСОБА_2 у складеному адміністративному протоколі виклав свої письмові пояснення. Протокол серія АВ 2 №122292 направлений на розгляд до суду.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсон від 20.01.2014 у справі №668/207/14-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Херсонської області від 12.02.2014 (справа № 33/791/31/14), ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП на накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 03.03.2014 у справі №33/791/31/14 ОСОБА_2 звільнений від адміністративної відповідальності на підставі ст. 4 Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання таким, що втратили чинність, деяких Законів України". Провадження у справі № 33/791/31/14 закрите.

При цьому, постановою від 03.03.2014 у справі № 33/791/31/14, яка набрала законної сили, встановлено, що: "… ОСОБА_2 29.12.2013 року о 12.30 год. на 20 км. Автодороги Київ-Овруч в с. Нові Петрівці, при керуванні автомобілем не виконав вимогу працівника міліції про зупинку, що є порушенням п. 2.4 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

Суд правомірно визнав ОСОБА_2 винним у порушенні п. 2.4 Правил дорожнього руху і прзначив адміністративне стягнення в межах санкції ст. 122-2 КУпАП.

При цьому, ні в матеріалах справи, ні в ході судових засідань про факт порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху в період проведення мирних акцій протесту і безпосередньої участі ОСОБА_2 в цих мирних акціях протесту не вказувалось…".

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.01.2015 № 48 о/с "По особовому складу" старшину міліції ОСОБА_1 , інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 1 батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Підставою для прийняття наказу від 16.01.2015 № 48 о/с зазначено пункт 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 № 1682-VII пункти 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Як стверджує МВС України, підставою для включення позивача до переліку осіб, які підлягали звільненню згідно з цим наказом була отримана Міністерством інформація від УДАІ ГУМВСУ у Київській області про складені протоколи про адміністративні правопорушення відносно учасників Всеукраїнського громадського руху "Автомайдан" та інших учасників мирних акцій протесту.

На підставі наказу МВС України від 16.01.2015 № 48о/с начальник УМВС України в Херсонській області 28.01.2015 виніс наказ № 2 5о/с "Про особовий склад", яким ОСОБА_1 , інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 1 батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) з 16.01.2015 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) за ст. 66 (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись з наказами від 16.01.2015 № 48 о/с та від 28.01.2015 № 25 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку правомірності спірних наказів, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантований захист від незаконного звільнення.

У частині другій статті 61 Конституції України зазначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені в Законі України "Про очищення влади" від 27.01.2015 № 132-VIII (далі - Закон №132-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 132-VIII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень при виконанні цього Закону оскаржуються в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону № 132-VIII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймали посаду (посади) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29.01.2014 № 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21.02.2014 № 743-VII (далі - Закон № 743-VII), та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням.

Статтею 4 Закону № 743-VII передбачено звільнення від адміністративної відповідальності осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, за вчинення в період з 21 листопада 2013 року по день набрання чинності цим Законом включно будь-яких адміністративних правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, за умови, що ці правопорушення пов`язані з масовими акціями протесту, у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону № 743-VII виконання цього Закону в частині звільнення від адміністративної відповідальності осіб, зазначених у статті 4 цього Закону, покладається на суди.

Системний аналіз положень вищенаведених нормативних актів дає підстави вважати, що заборони, встановлені Законом України "Про очищення влади" виникають в силу Закону, а не в силу прийняття суб`єктом владних повноважень правозастосовного (індивідуально-правового) акта.

При цьому, люстрація, як законодавче обмеження, за своєю правовою природою є відмінною від юридичної відповідальності та не може бути ототожнена з нею.

Застосовані люстраційним законодавством заходи не можуть вважатися заходами юридичної відповідальності, оскільки не є санкцію за конкретне протиправне діяння. Їхня мета полягала у відновленні довіри до органів державної влади, а не у притягненні до відповідальності посадових осіб.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.01. 2019 у справі № 800/186/17.

Разом з тим, із аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що передбачена Законом України "Про очищення влади" заборона щодо перебування на посаді працівника правоохоронного органу може бути застосована до осіб при сукупності таких обставин:

- така особа в період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймала посаду (посади) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно учасників масових акцій протесту;

- участь порушника в таких масових акціях протесту повинна бути встановлена та доведена;

- учасник масових акцій протесту повинен бути притягнутий, зокрема, до адміністративної відповідальності за дії, які вчинені ним під час таких акцій протесту та, в подальшому, повинен бути звільнений від такої відповідальності відповідно до положень Закону № 743-VII та Закону № 737-VII;

- звільнення від адміністративної відповідальності має відбутись за заявою порушника згідно з рішенням суду в порядку, визначеному Законами № 743-VII та № 737-VII.

Суд відмічає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складений позивачем з приводу порушення Правил дорожнього руху України (за статтею 122-2 КУпАП) та не стосується дій вказаної особи, вчинених нею під час акцій протесту (мирних зібрань) у період з 21.11.2013 до 22.02.2014.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 був визнаний винним в порушені п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що до нього було застосоване адміністративне стягнення в межах ст. 112-2 КУпАП, однак постановою апеляційного суду він був звільнений від відповідальності на підставі ст. 4 Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких Законів України".

Разом з тим, Апеляційним судом Херсонської області у постанові від 03.03.2014 у справі № 33/791/31/14 за розглядом звернення прокурора Суворовського району м. Херсона, встановлено ту обставину, що ні в матеріалах справи, ні в ході судових засідань про факт порушення ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху в період проведення мирних акцій протесту і безпосередньої участі ОСОБА_2 в цих мирних акціях протесту не вказано.

Суд зазначає, що відповідачами 1, 2 під час судового розгляду справи не надано жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 приймав участь у відповідних мирних зібраннях, що також є однією з умов, встановлення якої у сукупності з іншими вищенаведеними умовами є необхідним для застосування заборон, визначених Законом України "Про очищення влади".

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідачів 1, 2 про те, що дії позивача зі складання щодо ОСОБА_2 протоколу про порушення Правил дорожнього руху України охоплюються Законом України "Про очищення влади" та зумовлюють наявність достатніх правових підстав для застосування до позивача заборон, передбачених цим Законом.

Отже, у даному випадку відсутні наведені вище умови, сукупність яких є необхідною для застосування до працівника правоохоронних органів пункту 10 частини другої статті 3 Закону № 132-VIII та заборон, передбачених цим Законом, а отже, на переконання суду, звільнення позивача із займаної ним посади із зазначених підстав є незаконним.

Крім цього, в оскаржуваних наказах вказано, що звільнення позивача із займаної посади проведено, в тому числі, на підставі пунктів 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення № 114), яке було чинним на день звільнення позивача, врегульований порядок та особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення працівників органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 66 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби (п. 62 Положення № 114).

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки на момент виникнення спірних правовідносин було врегульовано Законами України "Про міліцію" та "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі - Статут).

Згідно із ст. 1 Статуту службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Статтею 7 Статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Пунктами 66 і 67 Положення № 114 передбачено підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Допущені порушення при виконанні посадовою особою правоохоронного органу вимог законодавства, зокрема позивача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , не містить ознак такого проступку, а підпадає під поняття порушення службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Статуту.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 813/937/15 та від 17.07.2020 у справі № 809/934/15.

Варто відмітити, що за порушення адміністративного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 , зокрема, не викладено суть допущеного адміністративного правопорушення, та наказом УМВС України в Херсонській області № 35 від 26.03.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ДАІ УМВС" ОСОБА_1 вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення суворої догани.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також суд наголошує, що на необхідності доведеності вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, наголошує Венеціанська комісія у Проміжному (пункти 64, 82, 104) та Остаточному (пункт 18) висновках № 788/2014 щодо Закону №1682, як на загальновизнаному міжнародному стандарті.

Лише виважений, об`єктивний та неупереджений підхід до вжиття люстраційних заходів з чітким і неухильним виконанням вимог відповідного спеціального законодавства відповідатиме принципу верховенства права та міжнародним стандартам.

Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ № 1096 (1996) звертає увагу держав-членів на те, що "люстрація" застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

Також слід враховувати, що застосовані до позивача обмеження, у контексті практики Європейського суду з прав людини, становлять аспект права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції.

Гарантовані Конвенцією основоположні права і свободи є мінімальними для демократичної держави, яка її ратифікувала.

Суди зобов`язані відповідно до частини першої статті 129 Конституції України вирішувати спори, керуючись верховенством права, що, у свою чергу, означає врахування тлумачення Конвенції, яке надається Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) як мінімальних стандартів демократичного суспільства.

Принцип законності, який є складовою верховенства права, у розумінні ЄСПЛ, має бути заснованим на визнанні і прийнятті людини, її прав та свобод, як найвищої цінності, тобто, за своїм змістом мати характер правозаконності. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що вислів "згідно із законом" означає, зокрема, що закон не повинен суперечити принципу верховенства права.

Так, у рішенні від 17.10.2019 у справі "Полях та інші проти України" (заяви №58812/15, № 53217/16, № 59099/16, № 23231/18, № 47749/18), яке 24 лютого 2020 року набуло статусу остаточного (далі - рішення у справі "Полях та інші проти України"), ЄСПЛ із застосуванням підходу, заснованого на наслідках, визнав, що люстрація є втручанням у їхнє право на повагу до приватного життя, оскільки це вплинуло на заявників у трьох аспектах: 1) їх звільнили з державної служби; 2) до них було застосовано заборону обіймати посади державної служби на строк десять років; 3) відомості про осіб заявників було внесено до загальнодоступного в мережі Інтернет Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону № 1682-VII.

У вказаному рішенні ЄСПЛ дійшов висновку, що поєднання цих заходів мало дуже серйозні наслідки для здатності заявників встановлювати і розвивати відносини з іншими та їхньої соціальної і професійної репутації, а також значною мірою вплинуло на них. Вони не були просто відсторонені, понижені або переведені на менш відповідальну посаду, а звільнені із забороною обіймати посади державної служби, одразу втративши всі свої здобутки. Їм було заборонено обіймати будь-які посади державної служби у сфері, в якій вони багато років працювали як державні службовці (рішення у справі "Полях та інші проти України", пункт 209).

У зазначеній справі ЄСПЛ визнав, що застосовані до заявників заходи ґрунтувалися на національному законодавстві, однак піддав сумніву наявність легітимної мети звільнення заявників на підставі Закону № 1682-VII, проте продовжив розгляд скарг, призюмуючи, що цілі Закону № 1682-VII можуть розглядатися як такі, що загалом відповідають цілям, визнаним Судом законними у його практиці щодо посткомуністичної люстрації в державах Центральної та Східної Європи. ЄСПЛ зазначив, що він має переконатися чи переслідували законну мету застосовані до заявників заходи розглянуті не in abstracto, а з огляду на конкретні обставини їхніх справ, і чи були вони "необхідні у демократичному суспільстві" у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Втручання вважатиметься "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення законної мети, якщо воно відповідає "нагальній суспільній необхідності", та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті.

При цьому, як було встановлено судом, наказом УМВС в Херсонській області від 26.03.2014 № 35 позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення суворої догани, тобто застосовано вид юридичної відповідальності.

Право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення закріплено статтею 43 Конституції України.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів від 16.01.2015 № 48 о/с та від 28.01.2015 № 25 о/с в частині звільнення позивача, відтак, скасовує дані накази в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 .

Оскільки суд визнав незаконними та скасував спірні накази в частині, то підлягають задоволенню позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої він був звільнений, тобто на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 1 батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) та в органах внутрішніх справ з 17.01.2015, оскільки 16.01.2015 вважається останнім днем роботи.

Щодо позовних вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд встановив наступне.

Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13" зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунтом 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260 (далі-Порядок № 260) визначено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Таким чином, оскільки розрахунок суми грошового забезпечення за невідпрацьовані дні, виходячи із пункту 8 наведеного вище Порядку № 260, здійснюється з урахуванням календарних днів, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача суд обраховує, виходячи із календарних днів, як це передбачено також у Порядку № 100.

Згідно довідки від 24.11.2020 № 2, виданої УДАІ УМВС України в Херсонській області, грошове забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2014 року складає 2729,21 грн., за грудень 2014 року - 3360,05 грн., загальна сума - 6089,26 грн. Кількість відпрацьованих днів за цей період становить 61 день, а тому середньоденне грошове забезпечння ОСОБА_1 становить 99,82 грн. (6089,26:61).

Період вимушеного прогулу тривав з 17.01.2015 (наступний день після звільнення) до 26.01.2021 (день постановлення судового рішення) та становить 2202 календарних днів.

Таким чином, розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача-3 на користь позивача, складає 219803,64 грн. (99,82 грн. х 2202 календарних днів).

За приписами п.п. 2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, зважаючи на положення статті 371 КАС України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді з 17.01.2015 та стягнення грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2994,60 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів.

Суд відмічає, що Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Херсонській області з 14.12.2015 перебуває у стані припинення. Проте, станом на день розгляду справи запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення юридичної особи не внесено.

З огляду на викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262, 371 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16.01.2015 № 48 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 28.01.2015 № 25 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 1 батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) та в органах внутрішніх справ з 17 січня 2015 року.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (, 73034, Херсонська обл., м. Херсон, пр-т Адмірала Сенявіна, буд. 128) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2015 року до 26 січня 2021 року включно у розмірі 219 803 (двісті дев`ятнадцять тисяч вісімсот три) грн. 64 коп. з відрахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного поста № 1 батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) та в органах внутрішніх справ з 17 січня 2015 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (, 73034, Херсонська обл., м. Херсон, пр-т Адмірала Сенявіна, буд. 128) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2994,60 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 60 коп. з відрахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05 лютого 2021 року.

Головуюча: О.Й. Кисильова

Судді: С.В. Гомельчук

Г.М. Морська

кат. 106030100