Справа № 640/8819/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року м. Київ № 640/8819/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП"
до Офісу великих платників податків Державної податкової служби
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.01.2020 року № та №, прийнятих Офісом великих платників податків Державної податкової служби.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що контролюючим органом порушено вимоги законодавства щодо ознайомлення з підставами перевірки до її початку, не надано можливості надати пояснення до початку перевірки, з огляду на що, на думку ТОВ «УБМ-ГРУП» оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними. Також, позивач стверджує, що в акті перевірки від 23.12.2019 року №840/258-10-45-02/39907319 не зафіксовано доказового підтвердження порушення, ані самого порушення, що призвело до заниження податку на прибуток, відповідачем не надано оцінки належно складеним та зареєстрованим у ЄРПН податковим накладним з придбання товару (запчастин), наявності у позивача власної вантажопідйомної та вантажоперевізної техніки для здійснення господарської операції. Вказане, в свою чергу, на думку ТОВ «УБМ-ГРУП» зумовило безпідставне притягнення його до фінансової відповідальності на підставі припущень контролюючого органу, без дослідження всіх обставин справи.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представником позивача подано відзив на позовну заяву, де він вказує, що контролюючим органом не взято до уваги судову практику, а висновок про порушення податкового законодавства не базується на фактичних обставинах справи.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Офісом великих платників податків Державної податкової служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «НОВАТОН Україна», за наслідком якої складено акт перевірки від 23.12.2019 року №840/258-10-45-02/39907319 (далі - акт перевірки).

У висновках акту перевірки вказано про допущення позивачем наступних порушень:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №2902, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2019 року за №860/4153, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.02.2000 року за №85/4306, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 274 913 грн., в тому числі: за I квартал 2018 року на суму 274913 грн.;

- пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 305459 грн., в тому числі за березень 2018 року на суму 305459 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки ТОВ «УБМ-ГРУП» подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 15.01.2020 року №1662/10/28-10-45-02-08 контролюючий орган повідомив про залишення висновків акту перевірки від 23.12.2019 року №840/258-10-45-02/39907319 без змін.

Офісом великих платників податків Державної податкової служби прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 20.01.2020 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 305 459 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 152 729, 50 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення від 20.01.2020 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями у розмірі 274 913 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 137 456, 50 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2).

Рішенням Державної податкової служби України від 30.03.2020 року №11502/6/99-00-08-05-02-06 скаргу позивача на спірні рішення залишено без задоволення, а останні - без змін.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

У відповідності до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно із пунктом 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (п. 78.9 ст. 78 ПК України).

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

ТОВ «УБМ-ГРУП» стверджує, що контролюючим органом порушено вимоги щодо ознайомлення його з наказом, що, в свою чергу, зумовлює наявність підстав для скасування спірних рішень.

Суд не може погодитись із наведеними доводами позивача мотивуючи це наступним.

Матеріалами справи підтверджено, що наказ від 10.12.2019 року №620 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «УБМ-ГРУП», направлення на перевірку від 10.12.2019 року №313 вручено позивачу 12.12.2019 року о 10 год. 55 хв.

Водночас, в матеріалах справи наявний акт від 11.12.2019 року №260/28-10-45-02/39907319 про неможливість вручення копії наказу посадовим особам ТОВ «УБМ-ГРУП» з огляду на відсутність директора на робочому місці та перебування головного бухгалтера на лікарняному.

З огляду на зазначене, суд не вбачає порушення відповідачем порядку вручення наказу на перевірку. При цьому, суд наголошує, що позивачем не спростовано та не надано належних та достатніх доказів на їх підтвердження щодо відсутності обставин, зафіксованих в акті від 11.12.2019 року №260/28-10-45-02/39907319.

Таким чином, за підсумком наведеного, доводи ТОВ «УБМ-ГРУП» в цій частині, як підстави для задоволення позовних вимог, не можуть бути покладені в основу судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Надаючи оцінку наявності відсутності порушень податкового законодавства, суд зверне увагу на наступне.

Згідно зі підпунктом 134.1.1 пункту 134 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Порядок формування доходів і витрат в бухгалтерському обліку врегульовано Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» та 16 «Витрати», що затверджені наказами Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 та від 31.12.1999 року №318.

Зокрема, за змістом пунктів 5 і 7 П(с)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визначені доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

У відповідності до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.02.2000 року за №85/4306 зобов`язання визначається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визначене зобов`язання підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу візитного періоду.

Поряд з цим, за змістом норм пунктів 200.1, 200.4 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У свою чергу, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, абзацу «б» пункту 185.1 статті 185, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг (тобто, в розумінні підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу, будь-яка операція, що не є постачанням товарів), місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статі 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Водночас в силу норм пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV(далі - Закон №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, «первинний документ» - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а «господарська операція» - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частини 1 та 2 статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У свою чергу, згідно частиною 3 статті 9 цього Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на рахунках бухгалтерського обліку.

Зі змісту наведених норм права можна дійти висновків про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат і податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Тобто, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Дані висновки суду не суперечать правовій позиції Верховного Суду, що була сформована ним у тексті постанов від 19.03.2019 у справі №826/9534/17, від 26.02.2019 у справі №826/1536/18, від 11.12.2018 у справі №804/6942/16 за наслідками проведення правового аналізу норм ПК України та Закону №996-ХIV. Зокрема, Верховний Суд відзначив, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. У первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Як вбачається з акту перевірки, в ході її проведення встановлено завищення податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «НОВАТОН Україна» у березні 2018 року на суму 305 459, 27 грн.

Вказаний висновок контролюючого органу базується, зокрема на тому, що підприємство по 2-гій ланці ТОВ «Компанія Новатон» не було виробником товару реалізованого на користь ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», який, в подальшому був реалізований останнім на користь ТОВ «УБМ-ГРУП», відсутність імпорту реалізованого товару, відсутність достатньої кількості власних основних засобів, відсутність згідно ЄРПН придбання послуг з навантаження та/або розвантаження, оренди основних фондів (транспортні засоби, навантажувально-розвантажувальну техніку, виробничі приміщення), відсутність інформації щодо залучення працівників за договорами аутсорсингу та аутсафінгу (оренда персоналу), іншими договорами цивільно-правового характеру, формування податкового кредиту ТОВ «Компанія Новатон» за рахунок придбання продуктів без мети подальшої реалізації, що свідчать про формування його з метою зменшення суми ПДВ до сплати, а відтак неможливо підтвердити фактичне проходження та переміщення товару, як наслідок і реальність здійснення господарських операцій при взаємовідносинах ТОВ «УБМ-ГРУП» з ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА».

Надаючи оцінку зазначеним висновкам, з урахуванням наданих позивачем первинних документів суд вкаже наступне.

Між ТОВ «УБМ-ГРУП» та ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» укладено договір поставки товару №1/12/17 (на умовах відстрочки платежу) від 20.12.2017 року, у відповідності до якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного договору (далі - договір).

Згідно із пунктом 1.2 договору предметом договору є автомобільні запчастини, мастила, інші комплектуючі для транспортних засобів, що далі іменуються - товар, найменування, асортимент та кількість якого зазначаються в заявці покупця, яка узгоджується між сторонами за допомогою факсимільного зв`язку, або електронної пошти.

Підтвердженням факту узгодження сторонами асортименту, кількості і ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній постачальника, яка після підписання її обома сторонами має юридичну силу специфікації і є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.3 договору).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 договору найменування, асортимент, марка товару, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, вказуються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Кількість та асортимент товару по кожній окремій партії поставки визначається згідно з заявками покупця та вказуються в рахунках-фактурах та видаткових накладних на товар. Якість товару, що поставляється повинна відповідати ТУ, ДСТУ та ГОСТам на даний товар, і підтверджуватись сертифікатами якості та/або паспортами якості, чи іншими документами, які необхідні для товару даного виду.

Згідно із пунктами 3.1, 3.3, 3.4 договору ціни на товар у постачальника встановлюються у гривнях та фіксуються в рахунку-фактурі на дату виставлення рахунку-фактури на кожну окрему партію товару. Ціна тари (упаковки) включена в ціну товару. Орієнтована сума договору на момент його укладання становить 100 000 грн., в тому числі ПДВ. Загальна сума кожної окремої поставки зазначається в рахунках-фактурах та видаткових накладних на товару.

Остаточна загальна сума договору визначається як сума всіх поставок товару згідно видаткових накладних, підписаних з обох сторін (п. 3.5 договору).

Відповідно до пункту 3.7 договору посилання на номер та дату цього договору в платіжному доручення є обов`язковою умовою.

Згідно із пунктами 4.2-4.4 договору поставка товару здійснюється на умовах EXW (відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «ИНКОТЕРМС-2010»), склад постачальника: (адреса) м. Київ, вул. Промислова, 1. Умови поставки можуть бути змінені за домовленістю сторін. Моментом поставки вважається момент підписання представником покупця видаткової накладної на товар. Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними з моменту передачі товару покупцю за видатковою накладною на товар.

15.02.2018 року між ТОВ «УБМ-ГРУП» та ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» укладено додаткову угоду №1 до договору від 20.12.2017 року №1/12/17, у відповідності до якого сторони вирішили викласти пункт 1.2 договору у новій редакції, а саме: предметом договору є постачання запчастин, комплектуючих та мастил (далі - товар), найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці, зазначаються в заявці покупця, яка узгоджується сторонами за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти.

На підтвердження виконання реальності вчинення господарської операції позивачем надано до суду копії наступних документів: заявка на постачання товару за договором постави №1/12/17 від 20.12.2017 року (дата подачі 19.02.2018 року) на товар опорно поворотний круг до КБ-674 у кількості 3 штуки; рахунок фактуру №847 від 24.02.2018 року на товар опорно поворотний круг у кількості 3 штуки на загальну суму 681 110 грн., в тому числі ПДВ 113 518,33 грн., виписку по рахунку, податкову накладну №219 від 27.02.2018 року, платіжне доручення від 27.02.2018 року №464 на загальну суму 681 110, 00 грн.; заявка на постачання товару за договором постави №1/12/17 від 20.12.2017 року (дата подачі 01.03.2018 року), видаткову накладну №525 від 02.03.2018 року на товар опорно поворотний круг у кількості 3 штуки на загальну суму 681 110 грн., в тому числі ПДВ 113 518,33 грн.; товарно-транспортну накладну №Р225 від 02.03.2018 року; рахунок-фактура №963 від 05.03.2018 року щодо товару механізм крана у кількості 1 штука, сума з ПДВ - 174 445,59 грн. та опорно поворотний круг у кількості 3 штуки, ціна з ПДВ 681 110,01 грн., виписку по рахунку, податкову накладну №4 від 06.03.2018 року, платіжне доручення від 06.03.2018 року на загальну суму 855 555,60 грн., видаткову накладну №630 від 15.03.2018 року щодо товару механізм крана у кількості 1 штука, сума з ПДВ - 174 445,59 грн. та опорно поворотний круг у кількості 3 штуки, ціна з ПДВ 681 110,01 грн., товарно-транспортну накладну №Р290 від 15.03.2019 року.

Також, ТОВ «УМБ-ГРУП» надано до суду заявку на постачання товару за договором поставки №1/12/17 від 20.12.2017 року (дата подачі 14.03.2018 року); рахунок-фактуру №1327 від 22.03.2018 року на товар механізм пороту крану у кількості 1 штука, ціна - 174 445, 59 грн. з ПДВ, опорно поворотний круг у кількості 3 штуки, ціна - 681 110,01 грн. з ПДВ, механізм пересування вантажної каретки у кількості 1 штука, ціна 121 644,40 грн.; виписку по рахунку, податкові накладні від 22.03.2018 року №207, №208; платіжне доручення №621 від 22.03.2018 року на загальну суму 977 200, 00 грн.; видаткову накладну №868 від 22.03.2018 року на загальну суму 401 482, 26 грн. з ПДВ щодо товару механізм повороту крану у кількості 1 штука, ціна - 174 445, 59 грн. та опорно поворотний круг у кількості 1 штука, ціна - 227 036, 37 грн.; видаткову накладну №869 від 22.03.2018 року на товар опорно поротний механізм у кількості 2 штуки ціна - 454 073, 34 грн., механізм пересування вантажної каретки у кількості 1 штука, ціан 121 644, 40 грн.; товарно-транспортні накладні №Р368 від 22.03.2018 року, №Р370 від 22.03.2018 року; акт звірки: обороно сальдову відомість по рахунку 63 за березень 2018 року; картка рахунку 207 за березень 2018 року; обороно-сальдова відомість по рахунку 311 за березень 2018 року; обороно сальдова відомість по рахунку 37 за березень 2018 року; картка рахунку 207 за березень 201/8 року; оборотно-сальдова відомстіть по рахунку 903 за березень 2018 року; оборотно-сальдова відомість по рахунку 23 за березень 2018 року; накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 30.03.2018 року; заводський сертифікат якості №3/02 від 12.02.2018 року на опорно-поворотний круг (ОПУ-7); заводський сертифікат якості №4/02 від 12.02.2018 року на товар механізм пересування вантажної карети; заводський сертифікат якості №11 від 14.025.2018 року на товар механізм пороту крана.

Як вже було вказано судом вище, висновки про нереальність господарської операції між позивачем та ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», зокрема базується на дослідженні господарської діяльності ТОВ «Компанія Новатон», яка, в свою чергу, поставляла товар ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», а він вже ТОВ «УБМ-ГРУП» шляхом використання податкової інформації, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах.

Разом з цим, суд не бере до уваги наведені доводи відповідача, адже податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом.

Згідно правової позиції Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 813/4079/15), від 10 вересня 2019 року (справа № 814/2412/17), від 02.04.2020 у справі № 160/93/19), від 13.08.2020 р. (справа № 520/4829/19), Верховний Суд зауважив, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.

Єдиний реєстр податкових накладних містить відомості щодо операцій з придбання та реалізації, які супроводжувались оформленням податкових накладних. Разом з тим, платник податків не позбавлений можливості придбавати той чи інший товар у постачальників, які не є платниками ПДВ, і в такому випадку відомості щодо господарських операцій в ЄРПН не відображаються.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерії оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення такої аналітичної інформації будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, про що свідчить відсутність актів зустрічної звірки контрагентів позивача з відображенням в ньому окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, як не відповідає такому критерію і інформація з інформаційно-аналітичних баз контролюючих органів, оскільки така також не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/16272/13-а.

Суд наголошує, що дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку. Інформація, отримана податковим органом за результатами податкового контролю, використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу. Це в однаковій мірі стосується і дій податкового органу щодо внесення такої інформації до існуючих інформаційних систем.

Варто відмітити, що податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №811/217/17.

Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 9 березня 2019 року у справі №810/302/15.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що будь-які посилання контролюючого органу та надання оцінки ланцюгу постачання товару, у тому числі, господарської операції контрагента платника податку (позивача) з іншими юридичними особами та висновки про неможливість її здійснення не можуть бути покладені в основу для притягнення до відповідальності платника податку, в даному випадку позивача, без встановлення наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій ТОВ «УБМ-ГРУП» з ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» та ТОВ «Компанія Новатон».

Що ж стосується посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на відсутність повідомлення ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» про наявність або оренду складських приміщень суд вкаже наступне.

Так, поставка товару здійснювалась на умовах EXW (відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «ИНКОТЕРМС-2010»).

Відповідно до «ИНКОТЕРМС-2010» умови EXW «Франко завод» свідчить про те, що продавець/постачальник здійснює поставку/відвантаження товару, коли він передає його в розпорядження покупця в обумовленому раніше місці: на своєму виробництві (заводі, фабриці), на складі, в магазині і тому подібне.

Судом встановлено, що поставка товару здійснювалась за юридичною адресою ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», місто Київ, вул. Промислова, 1. Вказана адреса зазначена в умовах договору та відповідає наданим позивачем товарно-транспортним накладним.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає обґрунтованості доводів відповідача в цій частині. Контролюючим органом не надано до суду жодних належних та достатніх доказів не можливості поставки товару від цієї адреси, яка, в свою чергу, є юридичною адресою контрагента позивача - ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА».

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» надано всіх належних та достатніх доказів на підтвердження реальності господарської операції з ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», первинні документи оформленні у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак, на думку суду, висновок відповідача про порушення позивачем пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 305459 грн, в тому числі за березень 2018 року на суму 305459 грн, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Як наслідок, висновок про заниження ТОВ «УБМ-ГРУП» податку на прибуток в сумі 274 913 грн., в тому числі: за I квартал 2018 року на суму 274913 грн. є хибними та необґрунтованими.

При цьому, суд наголошує, що надані позивачем оборотно-сальдові відомості по рахункам за березень 2018 року, а також накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 30.03.2018 року свідчать про використання придбаного товару у ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» у власній господарській діяльності.

Водночас, суд звертає увагу, що на 7 аркуші акту перевірки відповідач вказує на дефектність документів (наданих позивачем паперових носіїв) по взаємовідносинах з ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА», однак не вказує, які первинні документи мають дефекти, в чому такий дефект первинного документу. У той же час, дефектів первинних документів по взаємовідносинах позивача із ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА» в ході розгляду справи судом не встановлено.

Доводи відповідача зафіксовані на 7 аркуші акту перевірки щодо перерахування грошових коштів позивачем на підставі платіжних документів, які містять недостовірні дані в частині реквізитів (призначення платежу за товари, які фактично не отримано від ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА») є виключно припущенням контролюючого органу, доказів на підтвердження зазначеного ним не дано, у той час коли, судом встановлено реальність господарської операції між ТОВ «УБМ-ГРУП» та ТОВ «НОВАТОН УКРАЇНА».

Таким чином, на думку суду, відповідачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження правомірності прийнятих ним рішень.

Згідно із частиною 1 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-73, 76-78, 132, 134, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» (04209, м. Київ, вул. Лебединська, б. 2-А, ) до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 11г, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.01.2020 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної податкової служби.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.01.2020 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної податкової служби.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 11г, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-ГРУП» (04209, м. Київ, вул. Лебединська, б. 2-А, ) сплачений судовий збір у розмірі 13 178 (тринадцять тисяч сто сімдесят вісім) грн 37 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги

Суддя М.А. Бояринцева