Справа № 443/1122/16-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 443/1122/16-а пров. № А/857/12379/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кушнерика М. П., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року у справі № 443/1122/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Равлінка Р. Г.,

час ухвалення рішення 18.09.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Жидачів,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності та пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 та зобов`язати здійснити перерахунок пенсії; зарахувати в стаж роботи для отримання пенсії роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з 24 січня 2002 по 03 грудня 2012 року в пільговому обчисленні один рік за один рік і шість місяців; зарахувати до заробітної плати за період роботи 24 січня 2002 по 04 жовтня 2010 року при обчисленні пенсії по інвалідності з 12 жовтня 2010 року та пенсії за віком за списком №2 з 13 травня 2013 року, суми виплат з районним коефіцієнтом та північною надбавкою, оскільки вони входили в розмір заробітної плати позивача і відповідно до законодавства з них проводилось відрахування внесків на державне соціальне страхування та збір на обо`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Львівської області взяти до уваги довідку про заробітну плату з персонофікованого обліку Пенсійного фонду РФ м. Стрежевой за період роботи 2000-2001; перерахувати пенсію по інвалідності та за віком на пільгових умовах по списку № 2 та застосувати показник середньомісячної заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, рік який передував року звернення за призначенням пенсії (тобто відповідно 2009 та 2012) з врахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки; повернути зайво стягнені гроші з пенсії по інвалідності, яка була призначена з 12 жовтня 2010 року, оскільки будучи пенсіонером по інвалідності (ІІІ група) працював та отримував 50% пенсії, а з 2013 року незаконно стягують кошти у розмірі 25%; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Львівської області виплатити різницю (недоплату), що виникла внаслідок неправильного здійснення призначення пенсії.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у матеріалах справи та у його пенсійній справі є копія трудової книжки, а також архівні довідки, які підтверджують факт його роботи в особливих умовах в районах Крайньої Півночі та отримання ним заробітньої плати з урахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки. Просить скасувати оскаржуване рішення, а справу направити на новий судовий розгляд.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що пільги щодо зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них районів у період з 24 січня 2002 по 03 грудня 2012 року в пільговому обчисленні однин рік за один рік і шість місяців, не розповсюджуються на позивача, оскільки останній там працював після 01 січня 1991 року, тому згідно з нормами чинного законодавства відсутні підстави для зарахування в стаж роботи вказаного періоду у пільговому обчисленні, а також зарахування до заробітної плати при обчисленні пенсії по інвалідності та пенсії за віком на пільгових умовах суми виплат з районним коефіцієнтом та північною надбавкою. Відповідно до чинного законодавства період роботи після 1991 року в районах Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року. Крім того, ні Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ні Законом України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту. Щодо повернення зайво стягнених коштів з пенсії по інвалідності, яка була призначена з 12 жовтня 2010 року, відповідач вказує, що позивач свідомо подав недостовірні відомості, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та представник апелянта (позивача) Цюмрак М. Д. в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Пельо О. М. у судовому засіданні заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером і перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду у Жидачівському районі, де з 12 жовтня 2010 року отримував пенсію по інвалідності, а з 13 травня 2013 року переведений на пенсію за віком призначену на пільгових умовах за Списком № 2.

У період з 22 січня 2000 по 08 січня 2002 року працював в СМУ «Томскнефтестрой», який знаходиться за адресою: с. Стрежевой Томська область (Росія) (місцевість прирівняної до Крайньої Півночі, з районним коефіцієнтом 70%), а з 24 січня 2002 року по 03 грудня 2012 року позивач працював ОАО «Приобьтрубопроводстрой», який знаходиться у с. Ігрім Березовського району Тюменської області Ханти-Мансійського автономного округу (Росія) (місцевість прирівняна до Крайньої Півночі, з районним коефіцієнтом 70%). Вказані обставини підтверджуються записами в трудовій книжці, копії яких наявні в матеріалах справи, цей факт не заперечується і відповідачем.

Згідно з Постановою Ради Міністрів СССР від 10 жовтня 1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» ці підприємства віднесено до районів Крайньої Півночі, де він отримував заробітну плату з районними коефіцієнтами.

Для підтвердження розміру заробітної плати, яку позивач отримував на вище зазначених підприємствах, ним надано виписку з особового рахунку застрахованої особи від 24 листопада 2010 року вих № 04/11734 та довідку про заробітну плату від 01 листопада 2010 року № 02/2598.

Постановою Жидачівського районного суду від 01 жовтня 2015 року по справі №443/2012/14-а, яка набрала законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Жидачівському районі, якою визнано неправомірними дії Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням пільгового обчислення стажу за період з 04 вересня 1981 року по 28 серпня 1994 року та з 10 жовтня 1994 року по 01 грудня 1994 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 по інвалідності починаючи з 12 жовтня 2010 року та пенсії за віком на пільгових умовах по списку № 2 з 13 травня 2013 року у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середнього заробітку по Україні для призначення і перерахунку пенсії, що передує року звернення за перерахунком пенсії та з врахуванням з урахуванням пільгового обчислення стажу за період роботи з 04 вересня 1981 року по 28 серпня 1994 року та з 10 жовтня 1994 року по 01 грудня 1994 року, як виробленого в місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі з 12 липня 2014 року, із врахуванням виплачених сум.

Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності та пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи за період з 24 січня 2002 року по 03 грудня 2012 року та за цей період врахування районного коефіцієнта та північної надбавки, звернувся з цим позовом у суд.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено врахування в пільговому обчисленні періодів роботи позивача після 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях. Щодо коефіцієнтів північної надбавки за період роботи з 24 січня 2002 по 04 жовтня 2010 року, то вказані періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі не є страховими в розумінні Закону №1058-IV, оскільки набуті не на території України і внески сплачувалися не до системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування України. Щодо повернення зайво стягнених коштів з пенсії по інвалідності, яка була призначена з 12 жовтня 2010 року, то суд вказав, що позивач продовжував працювати після вказаного періоду, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Щодо позовної вимоги про зарахування періоду роботи позивача з 24 січня 2002 по 03 грудня 2012 року у районах Крайньої Півночі та прирівняних до неї місцевостей в пільговому обчисленні, то колегія суддів зазначає наступне.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таке ж положення міститься у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи до 01 січня 1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ-1) та від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ-2), а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01 березня 1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

Разом з тим, спірні правовідносини виникли у зв`язку з неврахування відповідачем у пільговому обчисленні періодів роботи позивача з 24 січня 2002 по 03 грудня 2012 року, тобто періодів роботи після 01 січня 1991 року, врахування яких у пільговому обчисленні чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року (далі - Тимчасова Угода) при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода).

Таким чином, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді, ні в Угоді не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом в постановах від 31 січня 2018 року у справі №676/7065/14-а та від 30 травня 2019 року у справі №348/2974/14-а.

Таким чином, колегія суддів доводи апелянта в цій частині відхиляє, оскільки такі спростовуються наведеними вище мотивами.

Що стосується позовних вимог у частині зарахувати до заробітної плати за період роботи 24 січня 2002 по 04 жовтня 2010 року при обчисленні пенсії по інвалідності з 12 жовтня 2010 року та пенсії за віком за списком №2 з 13 травня 2013 року, суми виплат з районним коефіцієнтом та північною надбавкою, то необхідно зазначити таке.

У статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (надалі - Угода) закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1).

При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Стаття 5 Угоди передбачає, що вона розповсюджує дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Отже, цією Угодою визначено стаж, що безумовно підлягає врахуванню при призначенні пенсії та, відповідно, і заробіток за такий період роботи також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26.03.2008 встановлено, що нормою пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року закріплене правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Стаття 3 Угоди теж передбачає, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року встановлено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV, у редакції, чинній на час спірних відносин), до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною 3 статті 24 цього Закону.

Частина 1 статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) передбачає, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Районний коефіцієнт - показник відносного збільшення заробітної плати з метою компенсації додаткових витрат і підвищених витрат праці, пов`язаних з виконанням роботи і проживанням в регіонах з важкими кліматичними умовами. В даний час районні коефіцієнти, розмір яких від 1,1 до 2,0, застосовуються до заробітної плати працівників, зайнятих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, районах Сибіру, Далекого Сходу, Уралу, північних регіонах європейської частини РФ.

Тобто, цей коефіцієнт пов`язаний саме з проживанням і роботою особи на території, в тому числі, районів Крайньої Півночі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом №1788-XII та Законом №1058-IV, які були чинними в спірний період роботи позивача та на час призначення пенсії, не врегульовано питання включення до заробітної плати для обчислення пенсії північної надбавки та районного коефіцієнта.

Зокрема, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

За цією нормою, пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Згідно з Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03.08.1972, Законом СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1990 №1480-I (надалі - Закон СРСР №1480-I) особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

При цьому статтею 78 чинного на той час Закону СРСР №1480-I передбачалось, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Підпунктом "д" пункту 15 Інструкції "Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування", затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960, визначено, що у загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною 3 статті 96 Закону СРСР №1480-I встановлено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо невиключення районних коефіцієнтів та надбавок за період роботи позивача на Крайній Півночі у спірний період, є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 28 вересня 2018 року у справі №671/86/15-а, від 30 травня 2019 року у справі №348/2974/14-а, від 06 лютого 2020 року у справі №348/2381/16-а, від 22 жовтня 2020 року у справі №348/1137/14-а.

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про оплату праці» (Закон №108/95-ВР; в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) визначено, що до структури оплати праці відносять «інші заохочувальні та компенсаційні виплати». До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

При цьому, визначення поняття «компенсаційні виплати» законодавство України не містить.

Проте, правильне встановлення дійсного змісту цього поняття є визначальним у цьому спорі, оскільки лише за наявності правових підстав віднести північну надбавку до компенсаційних витрат, відповідно, будуть і підстави включити цю надбавку до заробітку для обрахунку пенсії.

Під компенсаційними виплатами розуміють виплати понад заробітну плату з метою відшкодування працівникам понесених матеріальних витрат, пов`язаних з виконанням трудових обов`язків.

Тобто, компенсаційними є лише ті витрати, що спрямовані на відшкодування саме понесених матеріальних витрат, здійснених у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.

Поряд з цим, особливе призначення компенсацій, як правило, виключає періодичність їх виплат. Невизначеність у строках одержання компенсації пояснюється необхідністю виплатити їх на відшкодування вже понесених матеріальних витрат працівника або коштом майбутніх, також неминучих матеріальних витрат (ці строки залежать від юридичних фактів, за наявності яких у працівника виникає право на одержання компенсаційних коштів).

Отже, характерною рисою компенсації є мета та зміст її виплати - відшкодування працівникові здійснених ним матеріальних витрат, того, що витрачено (має бути витрачено) в процесі виконання трудових обов`язків.

Вказане дає підстави для висновку, що північна надбавка за своєю правовою природою не може бути віднесена до компенсаційних витрат, оскільки вона не є відшкодуванням працівникові понесених ним матеріальних витрат, того, що витрачено (має бути витрачено) в процесі виконання трудових обов`язків. Натомість, північна надбавка виплачувалась регулярно, тобто їй притаманна періодичність, та у фіксованому розмірі незалежно від здійснення працівником матеріальних витрат. Тобто, її виплата не пов`язувалась з юридичним фактом понесення працівником матеріальних витрат.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що північна надбавка не наділена ознаками, характерними для компенсаційних витрат, а тому не може бути віднесена до цієї категорії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №348/1137/14-а.

Крім того, необхідно звернути увагу, що за змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Разом з тим, північна надбавка чинним законодавством України не передбачена, а тому не може вважатись додатковою заробітною платою.

З урахуванням наведеного вбачається, що викладеними вище нормами законодавства не передбачено право осіб на врахування до заробітку, з якого обчислюється пенсія, північної надбавки, яку отримували особи під час роботи в районах Крайньої Півночі. При цьому, факт сплати роботодавцем позивача страхових внесків з вказаних сум виплаченої надбавки в даному випадку жодного значення для вирішення спору не має.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року у справі №489/5283/16-а, від 22 жовтня 2020 року у справі №348/1137/14-а.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що дії відповідача щодо невключення до заробітної плати позивача, з якої обчислюється пенсія, районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи з 24 січня 2002 по 04 жовтня 2010 року в районі прирівняному до районів Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином, доводи апелянта в цій частині колегія суддів відхиляє, оскільки такі спростовуються наведеними вище мотивами.

Що стосується позовних вимог у частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України Львівської області взяти до уваги довідку про заробітну плату з персонофікованого обліку Пенсійного фонду РФ м. Стрежевой за період роботи 2000-2001 та перерахунку пенсії по інвалідності та за віком на пільгових умовах за списком № 2 та застосувати показник середньомісячної заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, рік який передував року звернення за призначенням пенсії з врахуванням районного коефіцієнту та північної надбавка, то як правильно зазначено судом першої інстанції, оскільки ці дві позовні вимоги випливають із попередньої, у задоволенні якої відмовлено, а тому і такі задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення коштів з позивача у зв`язку з виниклою переплатою пенсії, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні такої, оскільки у період після 03 грудня 2010 року позивач продовжував працювати та отримувати пенсію. Через те, що розрахунок пенсійних виплат за період з 03 грудня 2010 по 28 лютого 2013 року був проведений як непрацюючій особі, виникла переплата.

Крім того, заявою від 02 серпня 2013 року ОСОБА_1 просив УПФУ у Жидачівському районі виниклу переплату стягувати з пенсії у розмірі 300 гривень до повного погашення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року у справі № 443/1122/16-а без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді М. П. Кушнерик
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року.