Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 11-395сап20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.

розглянула в порядку письмового провадження заяву судді Великої Палати Верховного Суду Пророка Віктора Васильовича про самовідвід від участі в розгляді справи за скаргою ОСОБА_1 , яка діє через адвоката Кравця Ростислава Юрійовича, на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 22 жовтня 2020 року № 2931/0/15-20, ухвалене відповідно до рішення її Другої Дисциплінарної палати від 21 вересня 2020 року № 2671/2дп/15-20, і

ВСТАНОВИЛА:

1. 02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 оскаржила до Великої Палати Верховного Суду рішення ВРП від 21 вересня 2020 року № 2671/2дп/15-20 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 21 вересня 2020 року № 2671/2дп/15-20 про притягнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Цим Рішенням ВРП погодилася з висновками її Другої Дисциплінарної палати про те, що поведінка судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 свідчить про наявність у її діях складу дисциплінарних проступків, передбачених пунктом 4 частини першої статті 106, частини дев`ятої статті 109 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (умисне допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод, що спричинило істотні негативні наслідки).

ОСОБА_1 не погодилася із цим рішенням суду і подала скаргу, в якій просить його скасувати.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 24 листопада 2020 року відкрила апеляційне провадження у справі № 11-395сап20, а ухвалою від 11 грудня 2020 року призначила її до апеляційного розгляду в судове засідання на 28 січня 2021 року.

2. За приписами частини першої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

28 січня 2021 року суддя Великої Палати Верховного Суду Пророк В. В. подав заяву про самовідвід від участі в розгляді справи, мотивовану тим, що за часів здійснення адвокатської діяльності надав правову допомогу Приватному акціонерному товариству «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПАТ «ФФ «Дарниця»), яке у цій справі скаржилося щодо неправомірних дій судді ОСОБА_1 . Надання юридичних послуг відбувалося в рамках господарської справи № 910/21617/15 за позовом ПАТ «ФФ «Дарниця» до компанії «Megainpharm GmbH», Державної служби інтелектуальної власності України, про визнання патенту недійсним. На його думку, зазначена обставина може викликати в учасників справи сумнів щодо його неупередженості або об`єктивності при розгляді цієї справи.

3. Велика Палата Верховного Суду перевірила наведені суддею Пророком В. В. доводи на обґрунтування заяви про самовідвід і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Головна мета відводу - гарантувати безсторонність суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).

4. Наведені суддею Великої Палати Верховного Суду Пророком В. В. обставини щодо наявності підстав для самовідводу судді, передбачених пунктом 4 частини першої статті 36 КАС, не дають підстав вважати, що через надання юридичних послуг чи правової допомоги ПАТ «ФФ «Дарниця» у взаємовідносинах з компанією «Megainpharm GmbH», інтереси якого (ПАТ «ФФ «Дарниця») не є предметом оскарження у справі за скаргою судді Величко Т. О., суддя Пророк В. В. матиме упередженість стосовно скаржниці або ВРП, чи зацікавленість у певному рішенні в цій справі, чи проявлятиме необ`єктивне ставлення до учасників справи.

За вказаних обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.

Керуючись статтями 36, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні заяви про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду Пророка Віктора Васильовича від участі в розгляді справи за скаргою ОСОБА_1 , яка діє через адвоката Кравця Ростислава Юрійовича, на рішення Вищої ради правосуддя від 22 жовтня 2020 року № 2931/0/15-20, ухвалене відповідно до рішення її Другої Дисциплінарної палати від 21 вересня 2020 року № 2671/2дп/15-20.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Т. О. Анцупова К. М. Пільков

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Ю. Л. Власов В. В. Пророк

І. В. Григор`єва Л. І. Рогач

Ж. М. Єленіна О. М. Ситнік

Л. Й. Катеринчук В. М. Сімоненко

В. С. Князєв І. В. Ткач

Г. Р. Крет С. П. Штелик

Л. М. Лобойко