Справа № 520/7624/2020
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 р.Справа № 520/7624/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.07.20 року по справі № 520/7624/2020

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якій просив суд першої інстанції: визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення щодо припинення виплати ОСОБА_1 у (РНОКПП НОМЕР_1 ) страхових виплат; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (, місцезнаходження: 61200, Харківська, обл., місто Харків, майдан Конституції, будинок 1, Палац Праці, 3 під`їзд, 4 поверх) в особі Харківського міського відділення поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нарахування та виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати з березня 2016 року шляхом перерахування на поточний рахунок (№ НОМЕР_2 , відкритий, у AT Ощадбанк, МФО 351823), а також здійснити виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усієї суми заборгованості за страховими виплатами за період з березня 2016 року по липень 2020 року включно однією сумою шляхом перерахування на поточний рахунок (№ НОМЕР_2 , відкритий, у AT Ощадбанк, МФО 351823).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем було противно припинено виплати ОСОБА_1 страхові виплати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (61200, Україна, м.Харків, майдан Конституції, 1, Палац Праці, 3 під`їзд, 4 поверх) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення щодо не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) страхових виплат.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (, місцезнаходження: 61200, Харківська, обл., місто Харків, майдан Конституції, будинок 1, Палац Праці, 3 під`їзд, 4 поверх) в особі Харківського міського відділення поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нарахування та виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати з березня 2016 року шляхом перерахування на поточний рахунок (№ НОМЕР_2 , відкритий, у AT Ощадбанк, МФО 351823).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що суд першої інстанції своїм рішенням зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу страхові виплати за період з 01.03.2016 року, з чим не може погодитися, оскільки дії відділення є законними. Так, зазначає, що позивач перебував на обліку у відповідача з 01.12.2015, страхові виплати були призначені та виплачені за період з 01.12.2015 по 29.02.2016 згідно довідки внутрішньо переміщеної особи від 10.12.2015 №, вказана довідка мала термін дії 09.06.2016. Вказує, що страхові виплати було припинено з 01.03.2016 у зв`язку з не підтвердженням місця проживання на підставі листа Міністерства соціальної політики України від 16.02.2016 №672/0/10-16/081. Також, зазначає, що відповідач не має права здійснювати страхові виплати, в тому числі внутрішньо переміщеним особам, за відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати, з посиланням на те, що особова справа ОСОБА_1 у відділенні відсутня, і суд першої інстанції не врахував норму Закону №1105, яким встановлено, що страхові виплати проводяться на підставі документів особової справи, які підтверджують безумовне право на відшкодування шкоди, для осіб, що є внутрішньо переміщеним особами, право виникає на підставі довідки внутрішньо переміщеної особи та у період її дії, а виплати без довідки внутрішньо переміщеної особи є порушенням чинного законодавства. Зазначає, що позивач не надав жодного доказу перебування на території підконтрольній владі України та у м. Харкові в спірний період, відповідно не підтвердивши право на виплати, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Вказує, що відповідач не може перебирати на себе повноваження Кабінету Міністрів України, яким не вчинені відповідні дії, а саме, не визначені умови та порядок виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період. Посилається на правові позицію Верховного Суду, яка була висловлена у його постановах від 13 лютого 2019 року справі №554/10889/16-а, від 20 лютого 2018 року у справі №711/6019/16-а), від 02 березня 2018 року у справах № 264/1617/17, № 761/21804/17, від 14 березня 2018 року у справі № 713/793/16 (К/9901/12389/18), від 15 березня 2018 року у справі № 372/2316/17 (К/9901/2953/17), від 11 квітня 2018 року у справі № 766/13021/16-а (К/9901/22165/18) та у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 296/4740/16-а (К/9901/32291/18). Вважає, що у відповідача не було законних підстав для нарахування та виплати позивачу сум страхових виплат з 01.03.2019, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Позивач, не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, у відповідності до вимог ст.304 КАС України.

Сторони по даній справі про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розгляд апеляційної скарги здійснюється у відповідності до приписів ч.4 ст.229 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 має право на одержання страхових виплат.

Відповідно до довідки № від 10.12.2015 року позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Листом Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області №15.02-14/1099 від 19.02.2020 року повідомлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та отримував страхові виплати з 01.12.2015 по 29.02.2016 (у розмірі 1569,62 грн. щомісячно) у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові на підставі особистої заяви та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 10.12.2015 № про фактичне місце проживання у м. Харкові. Вказано, що позивачу у січні 2016 року нарахована та виплачена доплата по перерахунку з березня 2014 по листопад 2015 року (у розмірі 114,92 грн. щомісячно). Крім того, повідомлено, що з 01.03.2016 виплати ОСОБА_1 відділенням у м. Харкові тимчасово були припинені з урахуванням інформації про факт непідтвердження фактичного місця проживання (лист Міністерства соціальної політики України від 16.02.2016 №672/0/10-16/081), з березня 2016 року по теперішній час потерпілий до відділення не звертався.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат, звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо не виплати ОСОБА_1 страхових виплат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі по тексту - Закон № 1706-VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно із ст.1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст.4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Колегія суддів звертає увагу, що перелік підстав припинення виплати страхових виплат, визначений ч.1 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення страхових виплат і надання соціальних послуг з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів даної справи, а саме листа Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області №15.02-14/1099 від 19.02.2020 року позивача було повідомлено про те, що з 01.03.2016 виплати ОСОБА_1 відділенням у м. Харкові тимчасово були припинені з урахуванням інформації про факт непідтвердження фактичного місця проживання (лист Міністерства соціальної політики України від 16.02.2016 №672/0/10-16/081).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме ст.46 цього Закону, не передбачає такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність за місцем фактичного проживання.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 27.03.2020 року по справі №185/4142/17(2-а/185/283/17).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, що інших підстав, які б були визначені ч.1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та слугували б підставою для припинення страхових виплат позивачу відповідачем не було зазначено.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що страхові виплати було припинено з 01.03.2016 у зв`язку з не підтвердженням місця проживання на підставі листа Міністерства соціальної політики України від 16.02.2016 №672/0/10-16/081, а також доводів про те, що Фонд не має права здійснювати страхові виплати, в тому числі внутрішньо переміщеним особам, за відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати, з посиланням на те, що особова справа ОСОБА_1 у відділенні відсутня, і суд першої інстанції не врахував норму Закону №1105, яким встановлено, що страхові виплати проводяться на підставі документів особової справи, які підтверджують безумовне право на відшкодування шкоди, для осіб, що є внутрішньо переміщеним особами, право виникає на підставі довідки внутрішньо переміщеної особи та у період її дії, а виплати без довідки внутрішньо переміщеної особи є порушенням чинного законодавства, то колегія суддів вважає наведені доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, з урахуванням наведених вище висновків, відповідачем було протиправно, з посиланням в якості підстави на факт непідтвердження фактичного проживання, яка в розумінні ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не є підставою для припинення страхових виплат позивачу. Підстав, які були б визначені наведеною нормою Закону відповідач не навів, та відповідно не обґрунтовує цією нормою Закону припинення страхових виплат позивачу. Відсутність документів, що підтверджують право особи на страхові виплати, зокрема відсутність у відповідача особової справи ОСОБА_1 , не може бути підставою для припинення таких виплат. Крім того, відсутність діючої довідки внутрішньо переміщеної особи не є підставою, в розумінні вже зазначеної норми Закону для припинення страхових виплат.

Також, стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивач не надав жодного доказу перебування на території підконтрольній владі України та у м. Харкові в спірний період, відповідно не підтвердивши право на виплати, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, то колегія суддів вважає такі доводи хибними, оскільки по - перше саме на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, відповідно до ст.77 КАС України, лежить обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, а по - друге останній, припиняючи виплату страхових виплат з 01.03.2016 року, протиправно, без урахуванням вимог ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якою визначені підстави для припинення страхових виплат, припинив таку виплату позивачу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не може перебирати на себе повноваження Кабінету Міністрів України, яким не вчинені відповідні дії, а саме, не визначені умови та порядок виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період, то колегія суддів їх відхиляє, як такі, що не впливають на вирішення даної справи з урахуванням протиправності дій (бездіяльності) відповідача щодо припинення та невиплати страхових виплат позивачу.

Крім того, щодо посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду, які були висловлені у його постановах від 13 лютого 2019 року справі №554/10889/16-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 711/6019/16-а), від 02 березня 2018 року у справах № 264/1617/17, № 761/21804/17, від 14 березня 2018 року у справі № 713/793/16 (К/9901/12389/18), від 15 березня 2018 року у справі № 372/2316/17 (К/9901/2953/17), від 11 квітня 2018 року у справі № 766/13021/16-а (К/9901/22165/18) та у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 296/4740/16-а (К/9901/32291/18), то колегія суддів зазначає, що вони стосуються інших правовідносин та не є аналогічними правовідносинам по даній справі, а тому відповідно не підлягають врахуванню в межах даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не було законних підстав для нарахування та виплати позивачу сум страхових виплат з 01.03.2016, колегія суддів відхиляє, з урахуванням вже наведених вище висновків.

Таким чином, з огляду на наведене вище, враховуючи приписи ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення щодо не виплати ОСОБА_1 страхових виплат та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати з березня 2016 року шляхом перерахування на поточний рахунок (№ НОМЕР_2 , відкритий, у AT Ощадбанк, МФО 351823).

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року по справі №520/7624/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 08.02.2021 року