Справа № 803/1276/16
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року ЛуцькСправа № 803/1276/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25 липня 2016 року №, зобов`язання відповідача подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на її користь 146132,00 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки контролюючого органу про неправомірне формування податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування за наслідками придбання транспортних засобів для використання у підприємницькій діяльності через їх реєстрацію на позивача як на фізичну особу, а не на суб`єкта підприємницької діяльності, є безпідставним, оскільки Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, не передбачена реєстрація транспортних засобів на фізичних осіб - підприємців, а визначальним для формування платником податкового кредиту є придбання товарів/послуг з метою їх подальшого використання у господарській діяльності. Також зазначає про правомірність віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, сплаченого при придбанні у ПП «Торгбудсервіс», ТОВ «УА Брук» та ТОВ «Епіцентр К» товару, зокрема, цементу, піддонів, бруківки та жолобу пластикового з решіткою чавунною та кріпленнями, що у подальшому були використанні позивачем у своїй господарській діяльності.

Представник відповідача у письмових запереченнях від 05 вересня 2016 року позовних вимог не визнав, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки. Зазначив, що до податкового кредиту фізичної особи-підприємця можливе включення сум ПДВ по транспортним засобам, зареєстрованим лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання в оподатковуваних операціях. Також зазначив, що фізичною особою-підприємцем не доведено, що придбані бруківка «Бегатон» сіра 8 см в кількості 1250,96 кв.м, піддони в кількості 152 шт., жолоб пластиковий з решіткою чавунною та кріпленням в кількості 28 шт. та цемент в кількості 3 т призначаються для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку, оскільки позивачем не ведеться бухгалтерський облік балансової вартості груп основних фондів та складський облік товарів. Крім того, належна позивачу земельна ділянка, яка розташована в селі Рованці Луцького району, та на якій велося облаштування території призначена для обслуговування магазину, проте ФОП ОСОБА_1 не здійснює торгівельної діяльності із реалізації товарів через торгові точки (магазин), зокрема за вказаною адресою.

З наведених підстав просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 57-58).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25 липня 2016 року №, зобов`язано відповідача подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 з податку на додану вартість в розмірі 146132,00 грн (арк. спр. 83-86, 130-135).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року змінено спосіб і порядок виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року в частині зобов`язання Луцьку ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 з податку на додану вартість в розмірі 146132,00 грн на зобов`язання Головне управління ДФС у Волинській області внести дані щодо суми 146132,00 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в користь ФОП ОСОБА_1 до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (арк. спр. 156-159).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року замінено у даній справі сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №469/2017, виданого на виконання постанови Волинського окружного адміністративного від 13 вересня 2016 року, боржника Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області на правонаступника Головне управління ДФС у Волинській області (арк. спр. 161-162).

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року касаційну скаргу Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року скасовано, справу №803/1276/16 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (арк. спр. 207-218).

У додаткових поясненнях від 21 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_1 , із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 жовтня 2020 року зазначила, що норми Податкового кодексу України (далі - ПК України) чинні у 2016 році не передбачали можливості ведення бухгалтерського обліку балансової вартості основних засобів фізичними особами-підприємцями та ні у податковому обліку, ні у податковій звітності не передбачалось такої графи витрат як «амортизація». Проте позивачем, в тому числі у 2016 році вівся облік основних засобів - сідлових тягачів та напівпричепів та нараховувалась амортизація, при цьому суми нарахованої амортизації мною відносились до графи 7 «Інші витрати» додатку Ф2 до Податкової декларації за 2016 рік.

Звертає увагу, що факт ведення обліку основних засобів-вантажних автомобілів та нарахування амортизації у 2016 році встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року по справі №140/873/19, яке набрало чинності 19 листопада 2019 року.

Поряд з тим, на думку позивача, ПК України у 2016 році не ставив факт ведення балансового обліку основних засобів як обов`язкову передумову для віднесення сум ПДВ, сплачених при їх купівлі, до складу податкового кредиту з огляду на те, що пункту 189.1 статті 189 ПК України допускала можливість визначати базу оподаткування з ПДВ за необоротними активами не лише виходячи з балансової (залишкової) вартості, але - при відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни.

На підставі наведеного просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 236).

Представник ГУ ДПС у Волинській області у додаткових поясненнях від 22 грудня 2020 року №6568/03-20-05-01-10 із врахуванням висновків Верховного Суду викладених у постанові від 16 жовтня 2020 року повідомила, що ФОП ОСОБА_1 в ході проведення перевірки не надано балансової вартості груп основних фондів. Нарахування шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності можливо лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно до Порядку обліку інформації про основні засоби, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", з огляду на що просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 265-266).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року прийнято до провадження дану адміністративну справу та ухвалено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 222-223).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року замінено відповідача у справі Луцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області її правонаступником - Головним управлінням ДПС у Волинській області.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року залишено без розгляду позовну заяву ФОП ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на її користь 146132,00 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Посадовими особами відповідача в період з 11 липня 2016 року по 15 липня 2016 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за квітень 2016 року, що виникло за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалося в квітні 2016 року, за результатами якої складено акт від 15 липня 2016 року за №3324/13-04/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

Згідно з висновками Акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог: підпункту «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пункту 200.1, підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, а саме, позивачем завищено суму бюджетного відшкодування на рахунку платника у банку у податковій декларації за квітень 2016 року на суму 146132,00 грн (арк. спр. 6-16).

На підставі Акта перевірки, Луцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 25 липня 2016 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов`язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 146132,00 грн та нараховано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 73066,00 грн (арк. спр. 5).

Висновки контролюючого органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за квітень 2016 року на суму 146132,00 грн висновуються на тому, що у податковій декларації з ПДВ за квітень 2016 року позивачем у складі податкового кредиту було неправомірно відображено ПДВ на суму 116924 грн, яка сформована за наслідками операції з придбання транспортних засобів (сідельний тягач марки DAF модель FTXF 105.460 та напівпричіп тентований марки Koegel модель SNC024), що зареєстровані на фізичну особу, а не на суб`єкта господарювання, а також, у податковій декларації з ПДВ за квітень 2016 року позивачем у складі податкового кредиту було неправомірно відображено ПДВ на суму 29208,01 грн, яка сформована за наслідками операцій з придбання бруківки «Бегатон» сіра 8 см в кількості 1250,96 кв.м, піддонів в кількості 152 шт., жолобу пластикового з решіткою чавунною та кріпленням в кількості 28 шт. та цементу в кількості 3 т., оскільки не підтверджено, що вказані товари придбавалися позивачем для їх подальшого використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Уважаючи зазначене податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернулася до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок формування податкового кредиту як юридичними особами, так і фізичними особами, зареєстрованими платками ПДВ, врегульований нормами статті 198 ПК України.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 цього ж Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум ПДВ до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності та документальне підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

Для юридичних осіб чи фізичних осіб - підприємців, які є платниками ПДВ, норми ПК України не передбачають будь-яких відмінностей при визначенні сум ПДВ, що підлягають включенню до податкового кредиту такого платника податку та бюджетному відшкодуванню.

Отже, право на податковий кредит у фізичної особи - підприємця, зареєстрованого платником ПДВ, по операції з придбання транспортних засобів, інших основних засобів виникає у разі, якщо такі транспортні засоби придбаваються для використання у межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях, та за наявності належного документального підтвердження такого придбання. При цьому в подальшому таке використання повинне підтверджуватися документально.

Якщо товари/необоротні активи починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника ПДВ (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 ПК України), фізична особа - підприємець зобов`язаний нарахувати зобов`язання за такими активами.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави дійти висновку про те, що платник податків не має права на нарахування податкового кредиту по операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Судом установлено, що до податкового кредиту декларації з ПДВ за квітень 2016 року позивачем включено суми ПДВ, сплачені при ввезенні транспортних засобів на митну територію України за наступними ВМД: №205070000/2016/015372 від 28 квітня 2016 року, за якою імпортовано сідельний тягач марки DAF модель FTXF 105.460, 2010 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , та сплачено ПДВ в сумі 85900,87 грн (арк. спр. 24); №205070000/2016/015634 від 29 квітня 2016 року, за якою імпортовано напівпричіп тентований марки Koegel модель SNC024, 2010 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , та сплачено ПДВ в сумі 31022,84 грн (арк. спр. 25). Актом перевірки підтверджено той факт, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність з надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Як свідчать матеріали справи, позивачем проведено державну реєстрацію придбаних транспортних засобів в органах ДАІ, про що видані відповідні свідоцтва, зокрема: на сідельний тягач марки DAF модель FTXF 105.460 серії НОМЕР_4 від 30 квітня 2016 року, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; на тентований марки Koegel модель SNC024 серії НОМЕР_6 від 30 квітня 2016 року, реєстраційний номер НОМЕР_7 . У вказаних свідоцтвах власником транспортних засобів є ОСОБА_1 (арк. спр. 26-27).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 затверджено Порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Порядок 1388).

Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому відсутність можливості зареєструвати транспортний засіб за фізичною особою-підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати автотранспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню ПДВ.

Як установлено судом в ході нового розгляду справи, сідельний тягач марки DAF модель FTXF 105.460 серії НОМЕР_4 від 30 квітня 2016 року, та тентований марки Koegel модель SNC024 серії НОМЕР_6 від 30 квітня 2016 року були взяті ФОП ОСОБА_1 на облік в якості основних фондів, що підтверджується наказами про введення в експлуатацію основного засобу від 28 квітня 2016 року №2804/1, №2904/1, а також актами введення в експлуатацію основних засобів від 30 квітня 2016 року. Відповідно до вказаних наказів призначення основних засобів - перевезення вантажів. Бухгалтерії наказово відкрити та вести облік вищезазначених об`єктів основних засобів (арк. спр. 243-248).

Стосовно обставин щодо у податковій звітності за наслідками здійснення господарської діяльності амортизація основних засобів, суд зауважує, що затверджена форма податкової декларації про майновий стан і доходи у 2016 році не передбачало окремої графи для відображення амортизації основних засобів та лише з 01 січня 2018 року декларація про майновий стан і доходи подається за новою формою, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2017 року №556.

Зокрема, додаток Ф2 декларації доповнено окремим розділом II, в якому відображається інформація щодо амортизаційних відрахувань. Амортизаційні відрахування відображаються окремо для кожної з груп 1 - 4 основних фондів, загальна сума відображається у розділі І додатку Ф2 декларації в даних документально понесених витрат.

Поряд з цим, із додаткових пояснень від 21 грудня 2020 року, наданих позивачем, із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 жовтня 2020 року убачається, що за наслідками здійснення господарської діяльності у 2016 році на придбані транспортні засоби амортизація останньою нараховувалася, при цьому суми нарахованої амортизації відносились до графи 7 «Інші витрати» додатку Ф2 до податкової декларації за 2016 рік (арк. спр. 241-242).

Вказані обставини підтверджуються також відомістю про нарахування амортизації ФОП ОСОБА_1 за 2016 рік (арк. спр. 249-251).

Таким чином, факт ведення ФОП ОСОБА_2 обліку спірних основних засобів та відображення у податковій звітності за наслідками здійснення господарської діяльності амортизації таких основних засобів, за наслідками придбання яких позивачем віднесено суми податку на додану вартість до податкового кредиту, на думку суду, підтверджується наявними у справі письмовими доказами.

У свою чергу, матеріалами справи, зокрема, копіями міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 01 серпня 2016 року, від 05 серпня 2016 року, актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0001057 від 04 серпня 2016 року підтверджується, що придбані позивачем транспортні засоби використовуються у її господарській діяльності (арк. спр. 28-29).

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку позивача вимог підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, позивач у квітні 2016 року придбала у ПП «Торгбудсервіс» цемент кількістю 3 т за ціною 4500,00 грн (в тому числі ПДВ в сумі 900,00 грн), що підтверджується податковими накладними від 21 квітня 2016 року №11 та від 28 квітня 2016 року №16, платіжними дорученнями від 21 квітня 2016 року №4692, №4693 та від 28 квітня 2016 року №4725 (арк. спр. 64-67).

У тому ж періоді позивач придбала у ТзОВ «УА Брук» піддони у кількості 152 шт. за ціною 8 233 грн. 84 коп. (в тому числі ПДВ в сумі 1 646 грн. 77 коп.) та бруківку «Бегатон» сіру 8 см в кількості 1250,96 кв.м за ціною 126 434 грн. 52 коп. (в тому числі ПДВ в сумі 25 286 грн. 91 коп.), що підтверджується договором постачання продукції (товарів) від 13 ерезня 2016 рку №13/03, податковою накладною від 11 квітня 2016 року №19 та платіжним дорученням від 11 квітня 2016 року №4620 (арк. спр. 43-45, 68-69).

Також позивач у квітні 2016 року придбала у ТзОВ «Епіцентр К» жолоб пластиковий з решіткою чавунною та кріпленням в кількості 28 шт. за ціною 6 871 грн. 66 коп. (в тому числі ПДВ в сумі 1 374 грн. 33 коп.), що підтверджується податковою накладною від 19 квітня 2016 року №6075 та платіжним дорученням від 19 квітня 2016 року №4667 (арк. спр. 70-72).

Факт придбання вказаних товарів та реальність цих господарських операцій підтверджується первинними документами та не заперечується відповідачем.

Разом з тим, суд не погоджується із доводами відповідача про те, що вказані товари (бруківка, цемент, піддони та жолоб) на загальну суму ПДВ 29208,01 грн не призначені для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Так, в пунктах 2.7, 2.10 Акту перевірки зазначається, що фактичний вид діяльності позивача надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у підприємницькій діяльності позивач використовує 26 транспортних засобів, має стоянку для паркування транспортних засобів площею 4975,4 кв.м.

Як вбачається із додаткових пояснень позивача від 05 вересня 2016 року, саме для потреб автотранспорту у березні 2016 року позивач вирішила зробити реконструкцію приміщення магазину, побудувати гаражі з побутовими приміщеннями та замінити вкрай зіпсоване асфальтне покриття на добротну бруківку, у зв`язку з чим у березні квітні 2016 року і придбала товари (бруківка, цемент, піддони та жолоб) (арк. спр. 22-23).

Позивач 14 квітня 2016 подала до Управління ДАБІ у Волинській області декларацію про початок виконання будівельних робіт по АДРЕСА_1 (арк. спр. 40-42) та фактично розпочала ці роботи, які були в подальшому виконані ФОП ОСОБА_3 згідно із договором будівельного субпідряду від 02 червня 2016 року №2 та підтверджуються локальним кошторисом на будівельні роботи, актом приймання виконаних будівельних робіт, долученими до справи фотознімками (арк. спр. 46-46).

Крім того, 08 серпня 2016 року позивачем подано до Управління ДАБІ у Волинській області декларацію про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності по АДРЕСА_1 (арк. спр. 36-39).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить висновку про те, що позивач має право на нарахування податкового кредиту по операціях з придбання товару (бруківка, цемент, піддони та жолоб), який в подальшому був використаний при здійсненні будівельних робіт з ремонту автостоянки для паркування транспортних засобів, тобто, по операціях, що є господарською діяльністю платника податку. При цьому, на думку суду, цільове призначення земельної ділянки не має правового значення для вирішення питання про нарахування податкового кредиту по вказаних операціях.

Статтею 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, адміністративний позов підлягає до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 25 липня 2016 року №.

Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 43143484) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 25 липня 2016 року №.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2021 року.