Справа № 440/4208/20
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 р. Справа № 440/4208/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 р. (ухвалене суддею Ясиновським І.Г.) по справі № 440/4208/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (до перейменування - Військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Ввійськової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. включно; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. включно, пропорційно дням участі в антитерористичній операції, з 01.01.2016 р. по 20.01.2016 р. включно, виходячи з вимог Порядку та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 р. № 49 та з 21.01.2016 р. по 31.01.2016 р. включно, виходячи з вимог Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України 10.02.2016 р. № 67 (в редакції від 10.02.2016 р.); визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 р. позов задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. включно; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. включно, пропорційно дням участі в антитерористичні операції, з 01.01.2016 р. по 20.01.2016 р. включно, виходячи з вимог Порядку та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 р. № 49 та з 21.01.2016 р. по 31.01.2016 р. включно, виходячи з вимог Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України 10.02.2016 р. № 67 (в редакції від 10.02.2016 р.); визнано протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_2 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що виплата винагороди за безпосередню участь в АТО здійснювалась позивачці в березні 2016 року та розраховувалась відповідно до вимог Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України 10.02.2016 р. № 67, оскільки Порядок № 49 від 02.02.2015 втратив чинність 21.01.2016 р. Вважає, що на момент здійснення виплати позивачці підстав для його застосування при розрахунку винагороди за учать в АТО за січень 2016 року не було.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що з 24.04.2015 р. ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині польової пошти НОМЕР_2 (що у подальшому змінила умовне найменування на НОМЕР_1 з 10.11.2016 р.) (а.с. 18).

18.12.2015 р. ОСОБА_1 отримала посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с. 13).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.07.2020 р. № 149 старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника клубу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України " Про військовий обов`язок і військову службу" від 04 квітня 2006 року № 3597-IV, звільнено з військової служби за контрактом у запас за підпунктом "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту), вирішено вважати таким, що справи та посаду здав, з 22.07.2020 р. виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахуванням на військовий облік до Ніжинського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Ніжин (а.с. 19).

Позивачка звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про проведення нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р. та невиплаченої частини винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. (а.с.20-22).

Листом від 30.07.2020 р. № 8/1003 відповідачем повідомлено позивачку про відсутність підстав для виплати індексації та частини винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. (а.с.23-24).

Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про нарахування та виплату їй індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч.ч.1-4 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону № 1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 р. № 2017-III, індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 р. № 1078 (далі - Порядок № 1078), згідно із п. 4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Поряд із цим, позивачеві у спірний період індексація не нараховувалася та не виплачувалася, що не заперечується відповідачем.

Посилання відповідача на роз`яснення Мінсоцполітики щодо відсутності механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки такі роз`яснення не є нормативно-правовими актами, а відповідач зобов`язаний діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.

Щодо доводів відповідача про відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації, суд зазначає наступне.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, складна фінансово-економічна ситуація в державі жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на нарахування та отримання виплати з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р., а бездіяльність відповідача щодо не проведення такої індексації та невиплати позивачу відповідних сум є протиправною.

Оскільки індексація грошового забезпечення не була проведена у встановлений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" порядок та строк, що є порушенням права позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивачки, враховуючи, що Військову частину польова пошта НОМЕР_2 перейменовано у Військову частину НОМЕР_1 , є визнання протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р., а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату позивачці індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 р.

Щодо позовних вимог про ненарахування та невиплату ОСОБА_1 в повному обсязі винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. включно, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.1, 3 розділу II Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 р. № 67 (в редакції від 10.02.2016 р.) розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначений у додатку 1 до цієї Інструкції. Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду. Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.

Відповідно до додатку 1 Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 р. № 67 (в редакції від 10.02.2016р.) за безпосередня участь військовослужбовців у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою в інших місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту (АТО) встановлюється винагорода у розмірі 1200,00 грн.

Відповідно до п.6 наказу Міністерства оборони України від 10.02.2016 р. №67, цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 р. №18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських.

Постанова Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 р. № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських набула чинності 21.01.2016 р., тож Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 №67 (в редакції від 10.02.2016) застосовується з 21.01.2016 р.

У період з 01.01.2016 р. по 20.01.2016 р. був чинним та застосовувався Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджений наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 р. №49 (далі - Порядок).

Відповідно до п.п. 1-3 розділу II Порядку: військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення; розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень; винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Враховуючи вимоги вищезазначених нормативно-правових актів, у період з 01.01.2016 р. до 20.01.2016 р. включно застосовувався Порядок, а вже з 21.01.2016 р. почала застосовуватись Інструкція про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства оборони України 10.02.2016 р. № 67.

Аналізуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що розрахунок винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. мав здійснюватися пропорційно дням участі в АТО - за період з 01.01.2016 р. по 20.01.2016 р. включно, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань), за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 грн на місяць, а з 20.01.2016 р. по 31.01.2016 р. у розмірі 1200 грн.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що відповідно до Довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданою командиром Військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2020 р. № 352, позивачка брала безпосередню участь в АТО, крім іншого, у період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. включно (а.с. 25).

У березні 2016 року ОСОБА_1 виплачено 1200 грн. на виконання наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 23.03.2016 р. № 197 стосовно виплати відповідної винагороди за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. (а.с. 26-27).

Враховуючи інформацію наявну в довідці Військової частини НОМЕР_1 та виписки з банківського рахунку, а також довідки про перебування позивачки в зоні проведення АТО, суд апеляційної інстанції зазначає, що за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. винагорода за безпосередню участь в АТО склала 1200 грн.

Таким чином, Військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 здійснено неправильний розрахунок грошової винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. та виплачено таку винагороду у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, оскільки розрахунок винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. мав здійснюватися пропорційно дням участі в АТО - за період з 01.01.2016 р. по 20.01.2016 р. включно, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 грн на місяць, а з 21.01.2016 р. по 31.01.2016 р. у розмірі 1200 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі дії Військової частини є протиправними, а тому слід визнати протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. включно та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум та висновків суду.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справіv. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 р. по справі № 440/4208/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін