Справа № 540/2106/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2106/20
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

за участю секретаря Пономарьової Н.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року по справі №540/2106/20 за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської митниці Держмитслужби, Комісії з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним наказ голови комісії з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Володимира Кравченка від 20.03.2020 року № 36-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » із займаної посади державного інспектора відділу митного оформлення «Чонгар» митного поста «Херсон центральний» Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі;

- скасувати наказ голови комісії з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Володимира Кравченка від 20.03.2020 року № 36-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » із займаної посади державного інспектора відділу митного оформлення «Чонгар» митного поста «Херсон центральний» Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі;

- зобов`язати Чорноморську митницю Держмитслужби поновити ОСОБА_1 в Чорноморській митниці Держмитслужби на рівнозначній посаді, тій посаді з якої його було звільнено з Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 26.03.2020 року;

- стягнути з Чорноморської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що звільнення позивача було проведено у зв`язку з реорганізацією, відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини 1статті 40 Кодексу законів про працю України. Позивач зазначає, що підставами для припинення державної служби, за ініціативою суб`єкта призначення, є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. Так, в п.2 ч.2 ст. 106 Цивільного кодексу України передбачено, що реорганізація юридичної особи здійснюється шляхом приєднання однієї або кількох юридичних осіб до іншої юридичної особи, в результаті чого до останньої переходять усі майнові права та обов`язки приєднаних юридичних осіб. Тобто, при реорганізації відбувається правонаступництво, в т.ч. й трудових відносин. Таким чином, в процесі реорганізації, відповідач зобов`язаний був призначити позивача на рівнозначну посаду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 20.03.2020 року № 36-0 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено на посаді державного інспектора відділу митного оформлення «Чонгар» митного поста «Херсон - центральний» Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 26 березня 2020 року.

Стягнуто з Митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37 826,58 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що відповідно до абзацу першого частини 3 статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 12-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Тобто в редакції даної норми закону обов`язок переведення працівника на іншу роботу у випадку реорганізації державного органу відсутній, наявне лише право суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.10.2015 року ОСОБА_1 призначений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту «Каховка» Херсонської митниці ДФС та до звільнення обіймав посади державного інспектора митного оформлення у різних структурних підрозділах даного органу, у тому числі і після його численних реорганізацій.

З 05.03.2019 року позивач переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення «Чонгар» митного поста «Херсон - центральний» митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 2 жовтня 2019 року № 858 утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно із Додатком 1. Відповідно до вказаного додатку утворено, зокрема, Чорноморську митницю Держмитслужби.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 07 листопада 2019 року проведена державна реєстрація як юридичної особи - Чорноморської митниці Держмитслужби, код ЄДРПОУ юридичної особи 43335608.

Крім того, згідно із Додатком № 2 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2019 року № 858 прийнято рішення про реорганізацію Миколаївської митниці ДФС та Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі шляхом приєднання до Чорноморської митниці Держмитслужби.

Згідно до витягу із ЄДРПОУ щодо Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі код листопада 2019 року до державного реєстру внесений запис про рішення засновників щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

17 лютого 2020 року Комісією з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було сформовано попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 , яке надіслане позивачу на електронну пошту, що підтверджується скріншотом сторінки надісланих повідомлень електронної пошти, протоколом № 3/2020 від 17.02.2020 року про доведення документа до відома державного службовця.

16.03.2020 року Комісією з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі складене доповнення до попередження про наступне вивільнення позивача, у якому зазначено, що його було попереджено про звільнення із займаної посади 18.03.2020 року.

20.03.2020 року Митницею ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнятий Наказ № 36-о, яким позивача звільнено із займаної посади.

У спірному наказі зазначено: «Звільнити ОСОБА_1 із займаної посади державного інспектора відділу митного оформлення «Чонгар» Митного поста «Херсон - центральний» Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у зв`язку із реорганізацією, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIІІ «Про державну службу», п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, визначивши датою звільнення перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 ».

Не погоджуючись із вищевказаним наказом, вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі «Про звільнення ОСОБА_1 » від 20.03.2020 року № 36-о, як такого, що є необґрунтованим, протиправним та порушує права позивача.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу».

Так, згідно із пунктом 1 ст.1 цього Закону державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Частинами 1,2 ст.3 Закону України «Про державну службу» передбачають, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. 2,3 ст.5 цього Закону відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно із п.4 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, ст.87 Закону України «Про державну службу», зокрема, відповідно до п.1 ч.1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу.

Положеннями частини 3 ст.87 згаданого вище Закону (в редакції Закону України від 14 січня 2020 року N 440-IX) передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Судова колегія суду апеляційної інстанції зазначає, що раніше на законодавчому рівні був закріплений обов`язок суб`єкта призначення пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби, в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі, а процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті ст.87 Закону України «Про державну службу» визначалась законодавством про працю.

Із прийняттям законів про внесення змін до Закону України «Про державну службу» та КЗпП України відбулося істотне спрощення процедури звільнення державних службовців.

Мова йде про Закони України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019 року № 117-IX, від 12.12.2019 року № 378-IX, від 14.01.2020 року № 440- IX, які мали за мету «спрощення порядку прийняття на державну службу та розширення підстав її припинення».

02.02.2020 року набрав чинності Закон України від 12.12.2019 року № 378-IX, внаслідок чого статтю 49-2 КЗпП України доповнено частиною п`ятою про те, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців, здійснюється без обов`язкового врахування їхнього права на залишення на роботі та без обов`язкову роботодавця перевести державного службовця за його згодою на іншу посаду.

13.02.2020 року набрав чинності Закон України від 14.01.2020 року № 440- IX, яким був скорочений строк попередження державного службовця про звільнення до 30 днів; виключена необхідність згоди профспілки на звільнення; запроваджено право, а не обов`язок державного органу запропонувати вакантну рівнозначну посаду.

Тобто розширились повноваження роботодавця та звузився обсяг прав працівників.

Введення в дію зазначених змін, на думку суду апеляційної інстанції, має ознаки звуження обсягу існуючих трудових прав громадянина, що працює на державній службі та обмеження гарантій незалежності державного службовця, які витікають із накладення на нього додаткового обтяження у силу цього статусу, що в цілому атакує сутнісний зміст таких прав.

Як убачається з матеріалів справи, позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIІІ «Про державну службу», п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.

Судова колегія звертає увагу, що наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посилання, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Приписами частини 1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 02.10.2015 року позивач прийнятий на службу і призначений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту «Каховка» Херсонської митниці ДФС.

З 05.03.2019 року позивач переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення «Чонгар» митного поста «Херсон - центральний» митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі.

Постановою КМ України від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно із Додатком 1.

Згідно із вказаним додатком утворено, зокрема, Чорноморську митницю Держмитслужби. Крім того, згідно до Додатку № 2 вказаної Постанови прийнято рішення про реорганізацію Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі шляхом її приєднання до Чорноморської митниці Держмитслужби. На виконання вказаної постанови ДФС України видано Наказ від 25 листопада 2019 року № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС», пунктом 4 якого визначено тримісячний строк для проведення реорганізації митниць ДФС, зокрема і Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 07 листопада 2019 року проведена державна реєстрація як юридичної особи - Чорноморської митниці Держмитслужби.

27 листопада 2019 року до ЄДРПОУ внесено інформацію про перебування Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі в процесі припинення.

17 лютого 2020 року Комісією з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було сформовано попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 , яке надіслане позивачу на електронну пошту, що підтверджується скріншотом сторінки надісланих повідомлень електронної пошти, протоколом № 3/2020 від 17.02.2020 року про доведення документа до відома державного службовця.

16.03.2020 року Комісією з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі складене Доповнення до попередження про наступне вивільнення позивача, у якому зазначено, що його було попереджено про звільнення із займаної посади 18.03.2020 року.

Із попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_1 , позивача ознайомили 17 березня 2020 року, шляхом надіслання попередження на його електронну адресу.

20.03.2020 року Митницею ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнятий Наказ № 36-о, яким позивача звільнено із займаної посади.

Як убачається зі змісту оскаржуваного Наказу про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, такий містить лише посилання на пункт 4 частини 1 статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ із змінами, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, з покликанням на всі наявні три правові підстави передбачені вищенаведеним законом (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу).

Судова колегія апеляційного суду зазначає, що приписи пунктів передбачених ч.1 ст.87 вищенаведеного Закону за своєю юридичною природою є різними, тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу «правової визначеності», а загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підстав та причин звільнення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією і Конституцією України права та свободи цієї особи.

Характеризуючи загальні принципи законності втручання, ЄСПЛ свого часу наголосив на тому, що «якість закону» передбачає «inter alia», тобто формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, які вплинуть на їхні конвенційні права (рішення у справі «Волков проти України»).

На думку апеляційного суду, приписи частини 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» щодо можливості пропонувати або не пропонувати державному службовцю вакантної посади під час зміни організаційної структури чи реорганізації державного органу суперечать принципу юридичної визначеності.

Отже, посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» без зазначення конкретної підстави для звільнення, лише з посиланням на норму закону породжує для позивача негативні наслідки у виді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що зазначене рішення відповідача про звільнення ОСОБА_1 прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить перелік пунктів передбачених ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, Чорноморська митниця Держмитслужби зазначає, що згідно із приписами частини статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону України від 14 січня 2020 року N 440-IX), суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Однак необхідно врахувати, що подібне тлумачення закону входить в протиріччя з верховенством права та засадами конституціоналізму. Адже орган державної влади є носієм повноважень, а не прав, і за їх здійснення несе відповідальність. До того ж, принцип верховенства права вимагає максимально мінімізувати свободу розсуду виконавчої влади.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принцип верховенства права вимагає визначеності, ясності і недвозначності правової норми, якою встановлений порядок і умови пропонування вакантної посади у випадку звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, при тлумаченні й застосуванні ч.3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» необхідно розуміти, що правомірне рішення це не будь-який бажаний для керівника державного органу варіант поведінки в рамках цього Закону, а лише той, який сприятиме належній реалізації підлеглими працівниками права на працю та доступу до державної служби і не допускатиме проявів дискримінації у здійсненні ними цих прав.

Згідно до положень ч.1 та ч.6 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відтак свобода розсуду означає не свободу вибору керівника державного органу кого звільнити, а кого залишити (перевести) на державній службі, а означає лише оптимальне застосування закону для досягнення цілей, встановлених у ньому. Такого оптимального застосування закону не буде, якщо керівник державного органу не запропонує працівнику посаду державної служби за її наявності. Якщо така вакансіє є у наявності, то у керівника державного органу є лише один вид правомірної поведінки запропонувати її працівнику.

Тобто, звільнення державного службовця на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» без пропонування йому вакантної посади державної служби, якщо така наявна, буде незаконним рішенням та грубим порушенням законодавства про працю.

Крім того, щодо реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як підстава звільнення позивача з посади згідно із доводами відповідачів, колегія суддів зазначає наступне.

За своєю суттю приєднання - це така форма реорганізації, за якої одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, яка продовжує існувати далі, але вже в більшому масштабі. При цьому реорганізовані юридичні особи припиняють своє існування, а їх права та обов`язки переходять до юридичної особи, до якої вони приєдналися.

Таким чином, як наслідок, в процесі реорганізації юридичної особи виникають правовідносини, пов`язані з припиненням трудових договорів з працівниками. У цьому контексті в роботодавця виникає обов`язок чіткого дотримання законодавства про працю, в частині дотримання трудових прав працівників.

Судовою колегією встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Чорноморську митницю Держмитслужби.

Так, цією постановою, передбачено, що Митницю ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі реорганізовано шляхом її приєднання до Чорноморської митниці Держмитслужби. При цьому, Митницю ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі продовжує здійснювати свої повноваження до моменту передачі таких прав Чорноморській митниці Держмитслужби.

Постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20 жовтня 2011 року (зі змінами і доповненнями) затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі порядок №1074), який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Відповідно до пунктів 4, 5 та 6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Пункт 12 Порядку №1074 передбачає, що орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється. Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04 грудня 2019 року №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08 грудня 2019 року Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Згідно із пунктом 13 Порядку №1074 акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов`язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Таким чином, з наведеного вище можна дійти висновку про те, що повноваження Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі перейшли до Чорноморської митниці Держмитслужби 08 грудня 2019 року.

На момент початку здійснення діяльності Чорноморською митницею Держмитслужби в цьому органі були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання.

Так, згідно із штатним розписом Чорноморської митниці Держмитслужби на 2020 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 28 січня 2020 року, штатна кількість працівників становила 427 осіб з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 2 424 410 грн., із них у Митному посту «Херсон» : Відділ митного оформлення №1 15 осіб, Відділ митного оформлення №2 38 осіб, Відділ митного оформлення №3 26 осіб, Відділ митного оформлення №4 18 осіб.

Загальна кількість штатних посад по Відділам митного оформлення Митного посту «Херсон» Чорноморської митниці Держмитслужби на 2020 рік становить - 98 осіб.

Штатний розпис Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на 2019 рік, з урахуванням внесених змін, станом на 19 вересня 2019 року становив 268 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 1 375 690 грн., із них у Митному посту «Херсон центральний» : Відділ митного оформлення №1 12 осіб, Відділ митного оформлення №2 38 осіб, Відділ митного оформлення №3 26 осіб, Відділ митного оформлення №4 19 осіб.

Загальна кількість штатних посад по Відділам митного оформлення Митного посту «Херсон - центральний» Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі становить - 96 осіб.

Апеляційний суд зазначає, що Відділ митного оформлення № 2 Митного поста «Херсон» Чорноморської митниці Держмитслужби створений на базі Відділу митного оформлення № 2 Митного поста «Херсон - центральний» Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, який у свою чергу попередньо створений на базі Митного поста «Чонгар» де проходив службу позивач.

Таким чином, проаналізувавши наведені вище обставини, колегія суддів звертає увагу на те, що кількість працівників по Відділам митного оформлення внаслідок приєднання Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до Чорноморської митниці Держмитслужби не зменшилась, а навпаки збільшилась. При цьому, кількість працівників підрозділу, в якому працював позивач також зменшена не була, що не заперечується відповідачами.

Отже, як з`ясовано судом першої та апеляційної інстанцій, за результатами реорганізації митниці, скорочення чисельності і штату працівників не відбулося. При цьому, ОСОБА_1 не було запропоновано будь-якої посади в реорганізованому органі.

Наведене дає підстави для висновку про наявність інших обставин за яких було звільнено позивача, а ніж реорганізація Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі. Разом з цим, за час проходження державної служби державним інспектором відділу ОСОБА_1 не притягувався до дисциплінарної відповідальності та не мав негативних відгуків відносно виконаної роботи.

При вирішенні питань щодо дотримання суб`єктом владних повноважень прав державних службовців під час проходження публічної служби та при звільненні з неї, колегія суддів звертає увагу на встановлену гарантію щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Колегія суддів зазначає, що сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи.

Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення.

Разом з тим, у спірних правовідносинах, на думку колегії суддів, відповідач як суб`єкт призначення не навів жодного обґрунтування як підстави для звільнення позивача та не прийняття рішення про його переведення до реорганізованого органу.

Так, ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» передбачає, зокрема, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Надання за цим Законом можливості керівнику органу або суб`єкту призначення пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у цьому органі (за наявності) кореспондує обов`язок суб`єкта владних повноважень реалізовувати це право обґрунтовано та у свою чергу мотивувати рішення про звільнення працівника з посади з метою уникнення сумнівів у державного службовця щодо упередженого ставлення до нього чи інших чинників, які б порушували принцип «правової визначеності».

Однак відповідачі ні в рішенні про звільнення ОСОБА_1 з посади, ні при розгляді цього публічно-правового спору не довели неможливості продовження позивачем державної служби у реорганізованому органі.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, визначений Конституцією та законом, а оскаржуваний наказ прийнято в порушення Конституційних прав позивача.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про протиправність наказу голови комісії з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Володимира Кравченка від 20.03.2020 року № 36-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », а тому такий підлягає скасуванню, у зв`язку з чим заявлена позовна вимога про скасування спірного наказу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, судова колегія зазначає, що рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та правильність розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є предметом оскарження апеляційної скарги Чорноморської митниці Держмитслужби, у зв`язку з чим, відповідно до частини 1 статті 308 КАС України судом апеляційної інстанції оцінка вказаним питанням не надається.

Згідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року по справі № 540/2106/20 за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської митниці Держмитслужби, Комісії з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано суддями 08.02.2021 року.

Суддя-доповідач: Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.