Справа № 380/3531/20
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року справа № 380/3531/20

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Курпіта П.І.,

за участю:

представник позивача Левицький І.С.,

представник відповідача Сивоус С.С.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 29.04.2020 № ЛВ3721/893/АВ/ФС.

Ухвалою від 18.05.2020 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 03.06.2020 суддя відкрила провадження у справі та призначила справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 16.09.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.02.2020 інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування за місцем здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності ( АДРЕСА_1 ) за результатами якої складено акт від 07.02.2020 № ЛВ3721/893/АВ. У ході інспекційного відвідування встановлено що ФОП ОСОБА_1 була допущена до роботи гр. ОСОБА_2 без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням та повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу. 29.04.2020 начальник Управління Держпраці у Львівській області на підставі акту інспекційного відвідування, керуючись статтею 259 КЗпП України, статтею 53 Закону України "Про зайнятість населення", частиною третьою статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, на підставі абзацу 2 частини другої статті 256 КЗпП України, виніс постанову від 29.04.2020, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 47 230 грн. Стверджує, що гр. ОСОБА_2 , яка зазначена в п. 6 припису жодного продажу не здійснювала, замовлень від клієнтів (покупців) не приймала, товарні чеки не видавала, товар не важила, кошти від клієнтів (покупців) за товар не брала, решти не видавала. гр. ОСОБА_2 лише стояла в стороні і пила каву. Її бажанням було ознайомитись із самим процесом торгівлі і визначитись щодо працевлаштування в майбутньому з попереднім проходженням стажування. У даному приписі також вказано, що вищевказана діяльність гр. ОСОБА_2 була зафіксована засобами відеотехніки, що також не відповідає дійсності. Вважає, що зйомка відео на власний мобільний телефон не є належним доказом. Крім того, з даною відеозйомкою позивача не ознайомлено. Згідно з ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності» органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти, господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу. Втім, складений владним суб`єктом акт заходу державного нагляду (контролю) не містить зазначення жодних ідентифікуючих ознак пристрою відео фіксації, на який здійснювався запис перебігу подій.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 25.06.2020 вх. № 31965, у якому зазначає, що під час проведення інспекційного відвідування позивача встановлено, що один працівник - ОСОБА_2 допущена позивачем до роботи без укладання трудового договору, що є порушенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України, ч.1 та 3 ст. 24 КЗпП України. Так, за результатами інспекційного відвідування відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень та винесено постанову про накладення штрафу. Разом з тим твердження позивача про те, що громадянка ОСОБА_2 "стояла в стороні і пила каву" не відповідає дійсності, оскільки на відеозаписі чітко зафіксовано, як працівниця стоїть за прилавком та готує каву на кавовій машині (що потребує наявності професійних навиків та досвіду для роботи з даним обладнанням). Також дана працівниця на запитання покупця щодо вартості товару надала відповідь "10 гривень".

Також зазначає, що у зв`язку з продовженням карантинних заходів Управління не здійснювало особистий прийом громадян. 08.05.2020 за вих. № 5238/4/04.4-09 листом "Про виклик на складення протоколу" ФОП ОСОБА_1 запрошувалась до Управління 25.05.2020 року о 15:00 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. З ст. 41 КУпАП та дачі письмових пояснень. Також, в даному листі зазначалось, що у разі продовження карантинних заходів розгляд справи буде перенесено, про що буде повідомлено ФОП ОСОБА_1 . Звертає увагу суду, що протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП складено не було у зв`язку з наявністю карантинних обмежень в Управлінні, зокрема в частині особистого прийому громадян. При цьому, штраф який передбачений ч. 3 ст. 41 КУпАП та штраф передбачений ч. 2 ст. 265 КЗпП України належать до різних видів відповідальності.

Також вказує, що отримані під час інспекційного відвідування відеоматеріали є такими, що можна вважати допустимими доказами оскільки вони отримані у повній відповідності до порядку встановленого законом. Також оскільки відеозапис підтверджує виконання працівницею ОСОБА_2 трудової функції, що також зафіксовано актом інспекційного відвідування то належність даного доказу має очевидний характер.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрована 17.11.1994, номер запису: 0000299.

27.01.2020 ГУ Держпраці у Львівській області видано наказ № 0184-П «Про проведення заходу зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 ».

На підставі зазначеного наказу 27.01.2020 оформлено направлення № 0184 на проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 . Строк здійснення з 27.01. -07.02.2020.

За результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 07.02.2020 № ЛВ3721/893/АВ.

У ході проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 28.01.2020 інспекторами праці здійснено вихід за фактичною адресою місця здійснення господарської діяльності підприємця, а саме: АДРЕСА_1 , де зафіксовано, засобами відеотехніки дві особи, що виконували трудову функцію (здійснювали продаж продовольчих товарів. Перша особа назвалась ОСОБА_3 та повідомила, що працевлаштована у Підприємця близько дев`яти років, а інша особа, що здійснювала продаж непродовольчих товарів у магазині, поспішно його покинула так і не представившись інспекторам праці. Особа котра назвалась ОСОБА_3 зазначила, що працівницю котра поспішно покинула магазин також звуть ОСОБА_2 , а прізвище та по-батькові даної особи відмовилась повідомляти інспектору праці. У ході проведення інспекційного відвідування Підприємцем надано документи ведення яких передбачено законодавством про працю при вивченні котрих встановлено, що у Підприємця працевлаштовано дві особи, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Підприємцем не надано жодних документів, які підтверджують працевлаштування особи, котру ОСОБА_3 назвала ОСОБА_2 , що виконувала трудову функцію - продаж продовольчих товарів 28.01.2020, що зафіксовано засобами відеотехніки. Відповідно до вимог статті 24 КЗпП, працівник не може бути допущений до роботи без: укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабміном. Враховуючи наведене підприємцем порушено вимоги ч. 1 та 3 ст, 24 КЗпП України, а саме допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Примірник акту отримано ОСОБА_1 18.02.2020.

У зв`язку з виявленими порушеннями законодавства про працю контролюючим органом складений припис про усунення виявлених порушень від 07.02.2020 № ЛВ3721/893/АВ/П.

29.04.2020 начальник Головного управління Держпраці у Львівській області на підставі акту інспекційного відвідування від 07.02.2020 № ЛВ3721/893/АВ прийняв постанову № ЛВ3721/893/АВ/ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 47 230,00 грн за порушення вимог пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 та на підставі абзацу 2 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України.

Не погодившись із винесеною постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах

Згідно з ст. 43 Конституції України, держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Кодексу законів про працю України державний нагляд за додержанням законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці здійснюють, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі Положення № 96), визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, є Державна служба України з питань праці (Держпраці).

Згідно з п. 7 Положення № 96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області, затвердженого наказом Держпраці від 03.08.2018 № 84 (далі - Положення № 84) Управління є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується.

Згідно п.п. 1 п. 3 Положення № 84 завданням Управління є, зокрема, реалізація державної політики у сфері охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.п. 9 п. 4 Положення № 84 Управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною другою статті 2 КЗпП працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим за підстав, наведених в частині першій статті 24 КЗпП.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП).

На виконання частини третьої статті 24 КЗпП Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015 (далі - Постанова № 413).

За правилом, визначеним Постановою № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи накладаються на підставі: - рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; - акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; - акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; - акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; - акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Згідно п. 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до п. 4 Порядку під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Суд встановив, що на підставі акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 07.02.2020 № ЛВ3721/893/АВ, винесено постанову про накладення штрафу від 29.04.2020 за № ЛВ3721/893/АВ/ФС якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф в сумі 47 230 грн.

Підставою прийняття оскаржуваної постанови є виявлені порушення, які полягають у тому, що позивачем допущено до роботи гр. Марію, з якою трудові відносини неоформлені неналежним чином, не укладено трудовий договір та не повідомлено центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_6 була зафіксована інспекторами праці 28.01.2020 під час здійснення продажу товарів у магазині, у тому числі, готувала каву на продаж, не представилась інспекторам праці та поспішно покинула приміщення магазину.

Досліджуючи відеозапис під час судового розгляду справи суд встановив, що гр. ОСОБА_2 стоїть за прилавком та готує каву на кавовій машині. Також гр. Марія на запитання покупця щодо вартості товару надала відповідь "10 гривень".

Щодо доводів позивача про необхідність з`ясувати на який пристрій було зроблено відеофіксацію, суд зазначає таке.

Відповідно до пп. 6 п. 10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (далі - Порядок № 823) встановлено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право під час проведення інспекційних відвідувань фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 № 1338, у редакції чинній на момент проведення інспекційного відвідування, затверджено форми документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів, зокрема зазначеним наказом затверджено і форму акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю.

Так, уніфікована форма акту інспекційного відвідування не містить вимоги щодо зазначення «пристрою на який було здійснено відеофіксацію», а містить лише вимогу щодо проставлення позначки, що процес відвідування зафіксовано і обрати серед наданих варіантів (аудіотехніка, фототехніка, відеотехніка) той який був застосований в ході інспекційного відвідування.

Суд зазначає, що в акті інспекційного відвідування на сторінці 30 здійснено відмітку щодо здійснення фіксування засобами фототехніки та відеотехніки.

Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження позивача, що вказана в акті інспекційного відвідування гр. ОСОБА_2 лише стояла в стороні і пила каву, її бажанням було ознайомитись із самим процесом торгівлі і визначитись, щодо працевлаштування в майбутньому з попереднім проходженням стажування, оскільки перевірка проводилися в присутності позивача та акт перевірки підписаний позивачем. При цьому зауваження на акт інспекційного позивачем не подано.

З наведеного вбачається, що на момент проведення інспекційного відвідування трудові відносини між позивачем та продавцем гр. ОСОБА_2 оформлені не були.

Позивач не спростував встановлені в акті інспекційного відвідування порушення.

Також суд зазначає, що позивач у позовній заяві вказує, що згідно з п. 6 Порядку № 509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Проте, пункт 6 виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019.

Отже, відповідач не зобов`язаний повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців про час та дату розгляду справи про накладення штрафу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах своїх повноважень відповідно до вимог чинного законодавства, і враховуючи порушення, зафіксовані за результатами проведеного інспекційного відвідування, правомірно виніс постанову про накладення штрафу від 29.04.2020 № ЛВ3721/893/АВ/ФС.

Тому, підстави для визнання протиправною постанови та її скасування відсутні.

Щодо посилань позивача, що у зв`язку з запровадженням карантинних заходів тимчасового припинення діяльності управлінням у позивача була поважна причина не прибути по виклику на складення протоколу про адміністративне правопорушення, суд зазначає таке.

ФОП ОСОБА_1 відповідачем надіслано лист від 16.03.2020 за вих. №3396/4/04.4-09 "Про виклик на складення протоколу про адміністративне правопорушення", відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 запрошувалась до Головного управління Держпраці у Львівській області 20.03.2020 об 11:00 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП та дачі письмових пояснень.

При цьому представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 щодо своєчасного і повного проведення профілактичних і протиепідемічних заходів Головне управління Держпраці у Львівській області тимчасово припинило особистий прийом громадян.

У подальшому відповідач надіслав лист від 27.04.2020 № 4798/4/04.3-09 "Про виклик на складення протоколу про адміністративне правопорушення", відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 запрошувалась до Головного управління Держпраці у Львівській області 12.05.2020 об 11:00 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП та дачі письмових пояснень. Також, в даному листі зазначалось, що у разі продовження карантинних заходів розгляд справи буде перенесено, про що буде повідомлено ФОП ОСОБА_1 .

Листом 08.05.2020 № 5238/4/04.4-09 "Про виклик на складення протоколу" ФОП ОСОБА_1 запрошувалась до Головного управління Держпраці у Львівській області 25.05.2020 о 15:00 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. З ст. 41 КУпАП та дачі письмових пояснень. Також, в даному листі зазначалось, що у разі продовження карантинних заходів розгляд справи буде перенесено, про що буде повідомлено ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 статті 41 КУпАП, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП складено не було у зв`язку з наявністю карантинних обмежень в Управлінні, зокрема в частині особистого прийому громадян.

У постанові від 06.03.2019 у справі № 522/12566/18 Верховний Суд зазначив, що «...за змістом частини другої статті 265 КЗпП України суб`єктами відповідальності за цією статтею є виключно юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю. Натомість суб`єктами адміністративної відповідальності за нормами КУпАП можуть бути осудні фізичні особи, що досягли, 16 років, службові і посадові особи; батьки (за протиправні дії неповнолітніх, якщо вони вчинили адміністративний проступок у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років); і в окремих випадках - юридичні особи. Отже, накладення на юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, санкцій відповідно до статті 265 Кодексу законів про працю України не охоплюється поняттям «притягнення до адміністративної відповідальності».

Суд звертає увагу, що оскаржена постанова винесена на підставі акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 07.02.2020 № ЛВ3721/893/АВ та за допущене порушення вимог трудового законодавства відповідно до абз. 2 ч.2 ст.265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 47 230,00 грн.

Отже, штраф передбачений ч. 3 ст. 41 КУпАП та штраф передбачений ч. 2 ст. 265 КЗпП України належать до різних видів відповідальності.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно приписів ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін на підтвердження своїх правових позицій, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знаходять належного правового обґрунтування та спростовуються наявними у справі доказами, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складений 05.02.2021.

Суддя Кедик М.В.