Справа № 203/3637/20
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/3637/20
Провадження № 2-а/0203/3/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Дьоміної А.Д.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-2 Бессонової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Андрєєва Артема Анатолійовича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

13 жовтня 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до інспектора з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Андрєєва Артема Анатолійовича (далі відповідач-1), третя особа: Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить суд:

- визнати протиправними дії інспектора з паркування з питань контролю за паркуванням Дніпропетровської міської ради Андрєєва Артема Анатолійовича щодо: винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, серії РАП № 277070703 від 19.10.2020 року до повідомлення серії ІД № 00221764 від 01.10.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП; евакуації 01.10.2020 року та доставлення транспортного засобу марки ЗАЗ, моделі 110207, білого кольору 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спеціальний майданчик ПТКС 12422, за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, буд. 7;

- визнати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 277070703 від 19.10.2020 року до повідомлення серії ІД № 00221764 від 01.10.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 122 КУпАП незаконною;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 277070703 від 19.10.2020 року до повідомлення, серії ІД № 00221764 від 01.10.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 01.10.2020 року близько 10-ї години ранку вона припаркувала належний їй транспортний засіб ЗАЗ 110207, білого кольору, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , біля тротуару на Успенській площі, 14, у м. Дніпрі, та рушила по справах. Проте, як зазначила позивач, будь-які дорожні знаки, що забороняють паркування транспортного засобу на вказаній ділянці дороги були відсутні, транспортний засіб не створив суттєву перешкоду дорожньому руху, не створив загрозу безпеці руху, а також був припаркований рівно за 10 метрів до виїзду з прилеглої території. Як зазначила позивач, повернувшись через деякий час і не виявивши автомобіля на місці паркування, вона зателефонувала у поліцію з заявою про викрадення автомобіля, знаходячись у стресовому стані. Після з`ясування всіх обставин позивач дізналась, що її транспортний засіб евакуювали та доставили на спеціальний майданчик ПТКС 12422, за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, буд. 7.

Позивач вважає протиправними дії інспектора щодо складання повідомлення про притягнення її до адміністративної відповідальності, евакуації належного їй транспортного засобу та доставлення його на спеціальний майданчик, винесення оскаржуваної постанови, оскільки на її думку взагалі не було умов, які б давали право та визначали б необхідність в евакуації її транспортного засобу, з огляду на фото, які були зроблені інспектором з паркування. При цьому позивач стверджує, що єдиною законною умовою для евакуації автомобіля є створення ним перешкод та загрози безпеці дорожнього руху, не дивлячись на відсутність правопорушення в цілому. Також позивач посилається на те, що в її випадку відсутнє порушення норми КУпАП щодо розміщення транспортного засобу таким чином, що суттєво перешкоджає дорожньому руху. Адже з фото, зроблених інспектором, вбачається відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення. З лівого боку від автомобіля є ціла вільна смуга для руху автомобілів, а отже і розміщення її автомобіля не перешкоджало дорожньому руху, не створювало загрози безпеці руху, не кажучи про відсутність суттєвості будь-яких перешкод для руху інших авто, авто стояв рівно за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій.

Тобто, на думку позивача, евакуація автомобіля можлива, потрібна та необхідна лише у разі, якщо транспортний засіб суттєво створив перешкоди дорожньому руху, створив загрозу безпеці руху, а у інших випадках у разі виявлення порушення правил паркування виноситься постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу, що залишається на лобовому склі автомобіля. При цьому позивач заперечує, що вона створила суттєву перешкоду дорожньому руху, тому вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідачем-1 були здійснені протиправні дії та складено протиправну постанову, яка підлягає скасуванню.

Під час судового засідання позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, обставини звернення до суду з адміністративним позовом пояснила таким чином, як про це зазначено вище.

У встановлений судом строк відповідач-1 надав суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти вимог позивача, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо складання оскаржуваної постанови та накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 510,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, за порушення Правил дорожнього руху.

Так, за поясненнями відповідача-1, 01.10.2020 року ним було виявлено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, та через відсутність технічних можливостей встановити особу, зазначену у ч. 1 ст. 14-2 КУпАП на місці вчинення правопорушення, яка є суб`єктом правопорушення, інспектором у повній відповідності до ст. 279-1 КУпАП, було розміщено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови ІД № 00221764 на лобовому склі транспортного засобу позивача. Також відповідач-1 вважає, що розміщення транспортного засобу було таким, що суттєво перешкоджало дорожньому руху та створювало загрозу безпеці руху, тому ним у відповідності до положень ст. 265-4 КУпАП було здійснено тимчасове затримання транспортного засобу, шляхом його доставки для зберігання на спеціальний майданчик за допомогою спеціального автомобіля евакуатора. Відповідачем-1 був складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу № 7009 від 01.10.2020 року. У відповідності до ст. 279-1 та 14-2 КУпАП, після встановлення відповідальної особи за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, інспектором було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 277070703 від 19.10.2020 року до повідомлення серії ІД № 00221764, згідно з ч. 5 ст. 279-1, ст. ст. 283, 284 КУпАП без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, як зазначив інспектор, фотознімки (зображення) транспортного засобу в момент вчинення правопорушення є належними та достатніми доказами у відповідності до ст. ст. 14-2, 245 КУпАП, а також беззаперечно підтверджують зупинку позивачем транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території за адресою: м. Дніпро, Успенська площа, 14. При цьому, відповідач-1, посилаючись на положення ст. 286 КУпАП, зазначив, що предметом спору є вимога про скасування постанови, а вимоги визнати постанову незаконною та дії протиправними не підлягають задоволенню, бо охоплюються вимогою про скасування оскаржуваної постанови.

Тому, відповідач-1 просить суд залишити без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 , а оскаржувану постанову без змін.

У судове засідання відповідач-1 не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте разом з відзивом на позов відповідач-1 надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У встановлений судом строк Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради в якості третьої особи надала суду пояснення щодо позову, а після залучення її до участі у справі в якості відповідча-2 відзив на позовну заяву, повністю заперечуючи проти позовних вимог. При цьому, як зазначає Інспекція, дії інспектора з паркування були вчинені згідно з вимогами чинного законодавства, а постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною. Адже позивачем не було надано жодних доказів, які б спростовували наявність правопорушення, в той час як ст. 77 КАС України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, відповідач-2 просить суд залишити без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 та залишити без змін постанову про накладення адміністративного стягнення.

У судовому засіданні представник відповідача-2 заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та пояснила мотиви, якими він обґрунтовує свої заперечення таким чином, як про це зазначено у відзиві на позовну заяву. З огляду на це, представник відповідача-2 просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Адміністративний позов не відповідав вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України, тому ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року був залишений без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви (а.с.26-27).

26 жовтня 2020 року у встановлений судом строк позивач усунула недоліки позовної заяви належним чином та у повному обсязі (а.с.31-44).

Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с.45-46).

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача (відповідача-2) Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (а.с.96-97).

З урахуванням письмового клопотання відповідача-1 про розгляд справи за його відсутності, суд на підставі ч. 3 ст. 194, ч. 1 ст. 205 КАС України, розглянув справу за відсутності відповідача-1.

Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення учасників справи та досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

27 січня 2021 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с.118).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.10.2020 року о 10:01 годині транспортним засобом ЗАЗ 110207, р.н. НОМЕР_1 , здійснено зупинку, стоянку, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Успенська площа, 14, чим порушено вимоги пп. и) п. 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, в частині заборони зупинки транспортному засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, чим скоєно адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Інспектором з паркування було визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Також за відомостями зі вказаної постанови інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Андрєєва Артема Анатолійовича, фотозйомка та/або відеозапис правопорушення здійснювався за допомогою технічного засобу Logic Instrument Fieldbook K 80V2 (а.с.60).

01.10.2020 року о 10:10 годині в м. Дніпрі на Успенській площі, 14, інспектором з паркування був складений акт № 00221764 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу № 7009, у присутності двох понятих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.61).

Подію адміністративного правопорушення зафіксовано за допомогою фотозйомки, як про це зазначено в оскаржуваній постанові, що підтверджується відповідними фототаблицями, наявними в матеріалах справи. При цьому інспектором застосовано законодавчо регульований вимірювальний засіб вимірювальної техніки рулетку геодезичну фібергласову, що підтверджується фототаблицею та копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 10.03.2020 року № 7-054-20, чинне до 10.03.2021 року (а.с.69-76, 78).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності дій відповідача-1 та винесеної ним оскаржуваної постанови.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 9 КУпАП (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані зокрема з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР, в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 15.1, п. 15.2, п. 15.3 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині; не розділена розміткою 1.1а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Згідно з пп. и) п 15.9 ПДР, зупинка забороняється, зокрема, ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п. 1.10 ПДР, прилегла територія це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, зокрема порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У примітці до вказаної статті зазначено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе зокрема відповідальна особа - фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Частиною 2 статті 277 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), зафіксовані в режимі фотозйомки, розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.

Статтею 279-1 КУпАП встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інформація про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та винесені постанови про накладення адміністративного стягнення не пізніше наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування при внесенні до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху інформації про зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, а також при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення такого правопорушення перевіряє, чи не були відповідні обставини зафіксовані раніше, а також чи не притягалася відповідна особа до адміністративної відповідальності за це правопорушення іншою уповноваженою посадовою особою. Якщо відповідні відомості про зафіксоване правопорушення вже внесені до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху або відповідну особу вже притягнуто до адміністративної відповідальності за це правопорушення, постанова іншої уповноваженої посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи.

У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні.

У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 265-4 КУпАП, тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом його доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), у випадках, передбачених ч. 3 ст. 265-4 КУпАП.

Підпунктом з) пункту 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП вказано, що розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме, зокрема: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п. 5 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 року № 990, після прибуття евакуатора інспектор з паркування у присутності двох понятих і особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком .

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують інспектор з паркування, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та два понятих.

Аналіз викладених вище норм та встановлених обставин справи вказує, що відповідач-1 під час вчинення оскаржуваних дій та винесення оскаржуваної постанови діяв в межах наданих йому законом повноважень.

Так, інспектор визначив, що позивач розмістила свій транспортний засіб на виїзді з прилеглої території (м. Дніпро, Успенська площа, 14). Цей факт не заперечувався позивачем. Також інспектор, визначивши за допомогою законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки рулетки те, що позивач розмістила свій транспортний засіб ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, а саме: 8 м 10 см, дійшов обґрунтованого висновку, що транспортний засіб ЗАЗ 110207, р.н. НОМЕР_1 , було розміщено таким чином, що перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. Це відповідає визначеному КУпАП імперативному положенню пп. з) п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП та розширеному тлумаченню не підлягає.

Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердила той факт, що хоча її транспортний засіб і було розміщено на відстані 8 м 10 см до виїзду з прилеглої території, як це видно з фотознімку, наданого відповідачами, проте вона вважала, що це суттєво не перешкоджало дорожньому руху та не створювало загрозу безпеці руху. При цьому позивач посилалася на те, що це підтверджується і фотознімками, з яких видно, що є велика відстань від прилеглої території та її транспортний засіб не перешкоджає руху. До таких тверджень позивача суд ставиться критично, бо у пп. з) п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП чітко зазначено, що таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху є розміщення транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території. Тобто відповідачем було доведено належними та допустимими доказами, що позивач розмістила свій транспортний засіб саме таким чином, що суттєво перешкоджав дорожньому руху та створював загрозу безпеці руху, чим позивач порушила ПДР, а протилежного суду доведено не було.

Також суд не бере до уваги посилання позивача в обґрунтування своєї позиції на практику Верховного Суду. Адже постанова Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі № 686/14075/16-а, на яку зокрема посилається позивач, по-перше, була винесена за інших обставин у справі, які не відповідають тим обставинам, які були досліджені судом в даній адміністративній справі. А по-друге, вказаний у постанові Верховного Суду від 18.06.2020 року, справі № 686/14075/16-а, правовий висновок фактично вказує, що ключовим при визначенні підстав для затримання транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик є саме розміщення транспортного засобу таким чином, що суттєво перешкоджає дорожньому руху. А з приводу посилань позивача на постанову від 24.02.2020 року, справа № 520/1186/19, суд зазначає, що такі є помилковими, бо вказана постанова стосується податкового спору щодо оскарження податкових повідомлень-рішень.

У ході судового розгляду справи ухвалою суду було задоволено заяву позивача про виклик свідків, які були присутніми при складанні акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Проте за викликом суду вони у судове засідання не з`явились, з адреси їх місця проживання, що зазначена в акті, повернулись конверти з поштовим вкладенням. Позивач у судовому засіданні стверджувала, що повернення конвертів з адреси понятих, вказаної в акті, є підтвердженням протиправності дій інспектора та порушення ним порядку затримання транспортного засобу, оскільки дані особи не залучались в якості понятих. Водночас суд не бере до уваги такі посилання позивача, адже в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу позивача зазначені поняті, що є підтвердженням складення відповідачем-1 акту у присутності двох понятих та зворотного позивачем не доведено. При цьому варто зазначити, що факт неотримання поштової кореспонденції суду чи невірно вказана в акті інспектором адреса місця проживання понятих, не спростовує правомірності дій інспектора.

Тобто відповідачем-1 був дотриманий порядок затримання транспортного засобу та його дії під час затримання транспортного засобу позивача відповідали вимогам закону. З огляду на це, винесення оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення відповідало вимогам закону, а також було спрямоване на дотримання безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, за допомогою показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тому, з урахуванням наявних в матеріалах справи фототаблиць, які є належними та допустимими доказами по справі, у відповідача-1 були правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Також суд бере до уваги те, що у ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право , зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (частина друга стаття 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частина перша стаття 77 КАС України).

Таким чином, доказів на підтвердження пред`явлених позовних вимог та доведеності неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, позивачем суду не було надано, а в ході судового розгляду справи таких обставин встановлено не було.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України, встановлених в ході судового розгляду справи обставин та наявних в матеріалах справи доказів, дає підстави для висновку, що відповідач під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності позивача та винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, при цьому жодним чином не порушив права позивача, а оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам законодавства.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі статті 139 КАС України, з урахуванням рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Андрєєва Артема Анатолійовича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, визнання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04.02.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва