Справа № 160/8891/18
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 160/8891/18

адміністративне провадження № К/9901/27773/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року

у справі №160/8891/18

за позовом Державної установи "Покровський виправний центр №79"

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Державна установа "Покровський виправний центр (№79)" звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просила:

визнати протиправною та скасувати постанову № ДН1376/267/АВ/ІП-ФС/623 від 11 жовтня 2018 року про накладання штрафу у розмірі 3723,00 грн, винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області;

визнати протиправною та скасувати постанову № ДН1376/267/АВ/МГ-ФС/624 від 11 жовтня 2018 року про накладання штрафу у розмірі 297840,00 грн, винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області;

визнати протиправною та скасувати постанову № ДНІ376/267/АВ/ТД-ФС/625 про накладання штрафу у розмірі 3797460,00 грн, винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу Державної установи "Покровський виправний центр №79" задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі № 160/8891/18 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено.

24 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі №160/8891/18.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст. 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки до такої не додано документ про сплату судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року повернуто особі, яка її подала.

20 жовтня 2020 року відповідачем повторно направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі №160/8891/18.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року визнано неповажними підстави пропуску строку, касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку її невідповідності вимогам ст. ст. 328, 329, 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки скаржником до такої не додано документ про сплату судового збору, обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржником направлено до суду заява, в якій просить відстрочити строк для усунення недоліків касаційної скарги, оскільки на даний час відсутня можливість сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2020 року продовжено Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області строк для усунення недоліків касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржником направлено до суду заяву, в якій просить продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, оскільки на даний час відсутня можливість сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі у зв`язку з відсутністю належного фінансування.

Розглянувши вказане клопотання, Суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981 року № R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з положеннями Закону України "Про судовий збір" органам держпраці не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи держпраці є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Проте, скаржником не надано жодних доказів які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій спрямованих на дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги.

Також, Суд зазначає, що скаржник, діючи як суб`єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи й, до того ж, є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому відсутність коштів на сплату судового збору, не повинно впливати на можливість неухильного виконання останнім покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов`язків щодо оформлення касаційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обґрунтованих доводів з належними доказами на підтвердження того, що введені обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином завадили відповідачу, як суб`єкту владних повноважень своєчасно усунути недоліки касаційної скарги, скаржником не наведено.

Отже, на даний час вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржником не виконано.

Згідно з п.1 ч. 4 ст. 169 та ч. 2 ст. 332 КАС України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, касаційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню скаржнику.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги з огляду на невиконання скаржником вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, не є обмеженням доступу до суду, яке гарантоване п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Також колегія суддів зазначає, що у межах розумного строку та при дотримані всіх вимог процесуального закону заявник має право на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, що забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02 березня 2020 року у справі № 400/471/19 , від 04 березня 2020 року у справі № 500/1026/19 та від 09 квітня 2020 року у справи № 580/2839/19.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги у справі №160/8891/18.

Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі №160/8891/18 за позовом Державної установи "Покровський виправний центр №79" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді І.В. Желєзний
Я.О. Берназюк Н.В. Коваленко