Справа № 520/10573/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 р.Справа № 520/10573/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 15.10.20 року по справі № 520/10573/2020

за позовом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

до ОСОБА_1

про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) збитки у розмірі 3695 грн. 97 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) збитки у розмірі 3695 грн. 97 коп.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає , рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню в повному обсязі. Зазначає , що він не погоджується з висновками службового розслідування та з наказом, прийнятим за результатами такого розслідування. У відповідь на його звернення від 11 липня 2019 року щодо правомірності притягнення до матеріальної відповідальності Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України не було надано жодних правових оцінок проведеного Харківським прикордонним загоном зазначеного розслідування та прийнятих за його результатами рішення, а також відмовлено у можливості ознайомлення з матеріалами службового розслідування посилаючись на положення статей Закону України «Про захист персональних даних». Наказ начальника Харківського прикордонного загону від 24.06.20197 року «Про результати службового розслідування» щодо притягнення до матеріальної відповідальності виданий поза передбаченим законодавством строком, з порушенням порядку продовження службового розслідування вищим за підлеглістю командиром (начальником) - начальником Східного регіонального управління Державної прикордонної служби. Суд першої інстанції не аналізував наявні матеріали справи, а погодився з позицією Харківського прикордонного загону та ухвалив рішення без повного з`ясування фактичних обставин. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення , яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представника позивача , перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 проходив службу в лавах Державної прикордонної служби України, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №245-ОС від 27.05.2019 року відповідач був звільнений з військової служби за пп. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язокійськову службу».

Як зазначено представником позивача, в період проходження відповідачем військової служби, відносно нього проводилось службове розслідування за фактом завдання державі матеріальної шкоди, в рамках проведення якого було підтверджено, що своїми діями лейтенант ОСОБА_1 завдав матеріальну шкоду державі, що складає 3695,97 грн. та полягає в тому, що останній внаслідок особистої недисциплінованості, недбалого ставлення до збереження військового майна та виконання службових обов`язків, а саме втрата комплектуючих бойового броньованого автомобіля «Козак-2», що знаходилось на відповідальному зберіганні останнього.

Матеріали справи свідчать, що за результатами проведеного службового розслідування було видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) «Про результати службового розслідування» від 24.06.2019 року №715-АГ, на підставі якого ОСОБА_1 було притягнуто до повної матеріальної відповідальності в сумі 15870,00 грн. та щомісяця відраховано 20% з його місячного грошового забезпечення.

Висновки службового розслідування та наказ, прийнятий за його результатами, у встановленому законодавством порядку не оскаржував.

Відповідач ознайомлений із наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) №715-АГ від 24.06.2019 року, про що було проставлено власноручний підпис на зворотньому боці вказаного наказу із відміткою 27.06.2019 року.

Також представником позивача у позовній заяві вказано, що відповідача було ознайомлено із службовим розслідуванням від 20.06.2019 року, оскільки під час службового розслідування відповідач надавав пояснення, з яких стало відомо, що акт закріплення (передавання) транспортного засобу ББА «Козак-2» бортовий номер 467 від 03.08.2018 року складався та підписувався ним особисто, а старший сержант ОСОБА_2 був присутній та підписував акт особисто.

В повному розмірі відповідачем не було відшкодовано збитків, завданих державі, тому позивачем було вжито заходи щодо досудового врегулювання спору та направлено на адресу відповідача лист від 21.02.2020 року №712/1916 з проханням в добровільному порядку сплатити залишок завданого збитку у сумі 3695,97 грн., проте відповідачем зазначений лист та покладений на нього обов`язок відшкодування було проігноровано.

Однак, відповідачем не вчинено жодних дій, направлених на погашення заборгованості.

З метою відновлення порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача збитків , завданих державі у розмірі 3695,97 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Частинами 1, 4 статті 1191 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Згідно з преамбулою Статуту внутрішньої служби ЗС України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до статей 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (в редакції від 11 лютого 2001 року, далі - Положення № 243/95-ВР).

До військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову службу за контрактом, курсанти (слухачі) військово-навчальних закладів, жінки, які проходять військову службу за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу, прапорщики, мічмани і офіцери Збройних Сил України, Прикордонних військ України, військ Цивільної оборони, Управління державної охорони України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, Служби безпеки України, військ внутрішньої та конвойної охорони Міністерства внутрішніх справ України, а також призвані на збори військовозобов`язані (абзац 3 пункту 1 розділу "Загальні положення" Положення N 243/95-ВР).

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Зі змісту пункту 3 розділу І Положення № 243/95-ВР вбачається, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду (п. 4 розділу І Положення № 243/95-ВР).

За приписами пункту 5 розділу І Положення № 243/95-ВР час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Згідно із пунктом 8 Положення № 243/95-ВР залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (п. 10 розділу ІІ Положення № 243/95-ВР).

Положеннями п. 13 Положення №243/95-ВР передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; ій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно із приписами п. 16 Положення №243/95-ВР розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Відповідно до п. 17 Положення №243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Положеннями п.18 Положення №243/95-ВР передбачено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Як визначено п. 19 Розділу IV Положення №243/95-ВР, розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Приписами п. 23 Положення №243/95-ВР визначено, що якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

За приписами пункту 31 розділу ІV Положення № 243/95-ВР у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

На притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню (п. 32 розділу ІV Положення № 243/95-ВР).

Аналізуючи пункти 31, 32 Положення № 243/95-ВР можна дійти висновку, що командир військової частини звертається з позовом до суду про стягнення з військовослужбовця матеріальної шкоди у разі, якщо військовослужбовець звільнений у запас або відставку для прийняття рішення про стягнення з нього заподіяної шкоди.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідача до матеріальної відповідальності було притягнуто за результатами проведеного службового розслідування наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) «Про результати службового розслідування» від 24.06.2019 року №715-АГ, на підставі якого ОСОБА_1 було притягнуто до повної матеріальної відповідальності в сумі 15870,00 грн.

Зі змісту наведених представником позивача у позовній заяві пояснень встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), згідно вимог статей 1-3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та статей 1-3 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", є суб`єктом господарської діяльності Державної прикордонної служби України, яка утримується за рахунок Державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та витрат кодів економічної діяльності, а також відокремлені рахунки в Державному казначействі та банківських установі. Майно, матеріальні та грошові засоби є державною власністю (що входять до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби України які закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління).

Як встановлено під час судового розгляду справи, збитки, що складаються із заборгованості відповідача перед державою в особі позивача склали 3695,97 грн. та підтверджуються довідкою з Фінансово-економічного відділу про суму завданої шкоди відповідача.

Згідно матеріалів справи відповідач був ознайомлений із наявністю в нього заборгованості зі сплати збитків, завданих державі.

Доводи апеляційної скарги стосуються лише щодо його незгоди з висновками службового розслідування . Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до вимог п. 23 Положення № 243/95-ВР наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Згідно п. 24 вищий за підлеглістю командир (начальник) перевіряє обгрунтованість притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, а також розміру стягуваної суми. У виняткових випадках, з урахуванням матеріального стану винної особи, її сімейних обставин тощо, розмір суми, що підлягає стягненню, може бути зменшено. Розмір стягуваних сум у цьому разі не може бути меншим, ніж це передбачено пунктом 10 цього Положення. Оскарження наказу про притягнення до матеріальної відповідальності вищому за підлеглістю командиру (начальнику) не зупиняє утримання грошового стягнення. У разі опротестування зазначеного наказу прокурором утримання стягуваної суми зупиняється до прийняття рішення за протестом. Якщо військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний не згоден з рішенням вищого за підлеглістю командира (начальника), він відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( 2011-12 ) має право оскаржити таке рішення в судовому порядку.

Колегія суддів такі доводи апеляційної скарги до уваги не приймає , оскільки відповідач мав можливість оскаржити у встановленому законодавством порядку висновків службового розслідування та наказ про притягнення до матеріальної відповідальності, у разі незгоди з ними, однак , правом на оскарження не скористався, тобто фактично погодився із останніми.

Згідно Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95, службове розслідування має бути закінчено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Колегія суддів зазначає, що службове розслідування за фактом нестачі речового майна у Військовій частині проведено в строк (службове розслідування призначено наказом від 23.05.2019р., висновок с службового розслідування складено 20.06.2019) та наказ про результати службового розслідування прийнятий 24.06.2019р. , тобто у строки визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95.

Враховуючи викладені обставини, з огляду на встановлений позивачем факт втрати відповідачем речового майна та доведеними обставинами наявності у відповідача матеріальної відповідальності за втрату речового майна, колегія суддів вважає вимоги військової частини обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року по справі № 520/10573/2020 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 08.02.2021 року