Справа № 360/3298/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3298/20

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чернявської Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Шляхтун М.М.,

позивача - ОСОБА_1

та

представників сторін:

від позивача - Бондарєва В.В. (ордер від 07.12.2020 серія ЛГ № 023716,

свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю

від 07.06.2018 № 000105)

від І відповідача - не прибув

від ІІ відповідача - Калашник Д.А. (витяг з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ

від 08.12.2020)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом

ОСОБА_1

до Лисичанської міської ради Луганської області, Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області

про визнання протиправним та скасування запису про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та коштів в рахунок компенсації завданої моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Лисичанської міської ради Луганської області (далі І відповідач), Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області (далі ІІ відповідач), в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 25 вересня 2020 року б/н (арк. спр. 34-44) просить:

- визнати протиправним та скасувати запис № 18 у трудовій книжці ОСОБА_1 про його звільнення з посади міського голови м. Лисичанська з 04 серпня 2020 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді міського голови з 04 серпня 2020 року;

- стягнути з Лисичанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 серпня 2020 року по день звернення до суду з цим позовом 03 вересня 2020 року в сумі 39262,86 грн;

- стягнути з Лисичанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000,00 грн в рахунок компенсації завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 жовтня 2015 року за результатами чергових виборів міського голови м. Лисичанська Луганської області його обрано міським головою. Відповідну інформацію оприлюднено на офіційному вебсайті Центральної виборчої комісії.

04 серпня 2020 року начальником відділу юридичної та кадрової роботи Лисичанської міської ради Шенькарук Світланою Михайлівною до трудової книжки ОСОБА_1 внесено запис № 18 про звільнення позивача з посади міського голови м. Лисичанська з 04 вересня 2020 року.

Позивач вважає, що вказаний запис до трудової книжки внесено з грубим порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», без видання відповідного розпорядження міського голови, що є підставою для звернення до суду із цим позовом.

За унормуванням статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути припинені достроково у випадках, передбачених статтею 79 цього Закону, що має наслідком звільнення його з посади.

Частиною другою статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути також достроково припинені, якщо він порушує Конституцію або закони України, права і свободи громадян, не забезпечує здійснення наданих йому повноважень, а також у випадках, передбачених законами України «Про військово-цивільні адміністрації», «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» у день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження: сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).

Указ Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації» опубліковано у газеті «Урядовий кур`єр» № 144 (6758) від 29 липня 2020 року. Цей Указ набирає чинності з дня його опублікування.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Фактичне звільнення ОСОБА_1 відбулося в день внесення відповідного запису до його трудової книжки. Станом на дату звільнення позивача і на сьогодні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис про державну реєстрацію органу місцевого самоврядування - Лисичанська міська рада Луганської області (ідентифікаційний код 26522196).

Міський голова в межах своїх повноважень при наявності відповідного рішення міської ради про дострокове припинення повноважень міського з голови, видає розпорядження про звільнення як рішення з кадрових питань та щодо проведення остаточного розрахунку з особою. Виключно міському голові та секретарю ради який виконує повноваження міського голови надані дискреційні повноваження щодо звільнення посадової особи органу місцевого самоврядування шляхом видання відповідного розпорядження з кадрових питань. Здійснення таких дискреційних повноважень, як звільнення посадової особи органу місцевого самоврядування має відбуватися в рамках встановленої процедури з дотриманням критеріїв правової (справедливої) процедури, як складової принципу верховенства права і принципу законності.

На дату внесення запису про звільнення до трудової книжки ОСОБА_1 Лисичанська міська рада Луганської області не приймала рішення ані про звільнення, ані про дострокове припинення його повноважень.

Враховуючи Указ Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020 та положення частини першої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» з 29 липня 2020 року були припинені повноваження начальника відділу юридичної та кадрової роботи Лисичанської міської ради Шенькарук С.І., яка внесла запис про звільнення ОСОБА_1 до його трудової книжки.

Оскільки запис про звільнення позивача зі штатної посади органу місцевого самоврядування - Лисичанської міської ради Луганської області внесено до трудової книжки особою ( ОСОБА_2 ), повноваження якої припинені у встановленому законодавством порядку та без видання відповідного розпорядження міського голови про звільнення, то такий запис є незаконним та протиправним.

З посиланням на положення статей 235, 237-1 Кодексу законів про працю України, пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, позивач просить позовні вимоги задовольнити, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39262,86 грн та грошові кошти в сумі 10000,00 грн в рахунок компенсації завданої моральної шкоди.

Від Лисичанської міської ради Луганської області жодної заяви по суті справи до суду не надходило.

Військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області адміністративний позов не визнала, про що подала відзив на позовну заяву від 10 листопада 2020 року № 1210/01-16, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк. спр. 88-92).

Заперечуючи проти позову, ІІ відповідач зазначив, що Указом Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020 утворено військово-цивільну адміністрацію міста Лисичанськ Луганської області. Указ Президента України набрав чинності 29 липня 2020 року. Відповідно до статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» у день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації, припиняються повноваження: сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 11 статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» повноваження військово-цивільних адміністрацій населених пунктів починаються з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і припиняються у день відкриття першої сесії новообраної відповідної ради. Запис про Військово-цивільну адміністрацію міста Лисичанськ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесений 03 серпня 2020 року і саме з цього часу військово-цивільна адміністрація почала здійснювати свої повноваження, визначені Законом України «Про військово-цивільні адміністрації». Розпорядженням керівника Луганської обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 03 серпня 2020 року № 270-к керівником Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ призначено ОСОБА_3 . Таким чином, повноваження Лисичанського міського голови припинені з 29 липня 2020 року. Підстави дострокового припинення повноважень міського голови регулюються Законом України «Про місцеве самоврядування в України», а саме: пунктом 2 статті 79 передбачено дострокове припинення повноважень міського голови у випадках, визначених Законом України «Про військово-цивільні адміністрації». Крім того, статтею 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачені випадки коли, у разі дострокового припинення повноважень міським головою, рада приймає відповідні рішення, але, у випадку утворення військово-цивільної адміністрації, такий обов`язок відсутній. Відповідно до пункту 3-1 частини одинадцятої статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження міського голови припиняються, а відповідна посадова особа звільняється «з підстав, зазначених в абзаці другому частини другої цієї статті, - з дня набрання чинності актом Президента України про утворення відповідної військово-цивільної, військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів)». Ні Закон України «Про військово-цивільні адміністрації», ні Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», ні будь-який інший нормативно-правовий акт не регулюють питання: ким, коли і який розпорядчий документ повинен бути прийнятий про звільнення міського голови, у зв`язку з достроковим припиненням ним повноважень. 04 серпня 2020 року позивачу було запропоновано самостійно звільнитися, але він відмовився, у зв`язку з чим йому було зроблено запис у трудовій книжці про припинення повноважень на підставі Указу Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020, абзацу п`ятого частини першої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», абзацу другого частини другої статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до Положення про відділ юридичної та кадрової роботи Лисичанської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 04 липня 2019 року № 67/1012, саме до повноважень цього відділу та безпосередньо до повноважень начальника відділу віднесено ведення трудових книжок та внесення до них записів (підпункт 3.2.5 пункту 3.2, підпункт 5.5.4.2 пункту 5.5.4 Положення). Так, з метою недопущення порушення трудових прав позивача, йому була вручена трудова книжка з відповідним записом.

ІІ відповідач вважає, що підставою для звільнення міського голови у випадку утворення військово-цивільної адміністрації є саме Указ Президента України та Закони України «Про військово-цивільні адміністрації, «Про місцеве самоврядування в Україні», і створення будь-яких додаткових розпорядчих документів не вимагається. Крім того, ІІ відповідач вважає хибним твердження позивача, що «міський голова при наявності відповідно рішення міської ради про дострокове припинення повноважень міського голови, видає розпорядження про звільнення, як рішення з кадрових питань та щодо проведення остаточного розрахунку з собою», у зв`язку з тим, що таке твердження не містить під собою нормативного обґрунтування, а навпаки суперечить законодавчим актам, з огляду на те, що з моменту утворення військово-цивільної адміністрації міська рада також припиняє свої повноваження і про будь-яке прийняття рішення радою не може йтися мова. У міського голови відсутні повноваження щодо звільнення себе та секретаря міської ради з посади. Порядок припинення повноважень даних посадових осіб чітко визначений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З огляду на те, що повноваження Лисичанської міської ради та міського голови припинені у зв`язку з утворенням військово-цивільної адміністрації і здійснювати свої повноваження позивач не має підстав, ІІ відповідач вважає, що поновлення позивача на посаді Лисичанського міського голови є неможливим,

З посиланням на статтю 1 Закону України «Про оплату праці», ІІ відповідач вказав, що у зв`язку з тим, що повноваження міського голови припинились з моменту утворення військово-цивільної адміністрації, правові підстави для виплати заробітної плати відсутні. Крім того, Лисичанська міська рада фактично припинила свої повноваження, а військово-цивільна адміністрація не була та не є роботодавцем для позивача. Вимога про стягнення компенсації завданої моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною. Міський голова не перебував у трудових відносинах з військово-цивільною адміністрацією, у зв`язку з чим військово-цивільна адміністрація не є суб`єктом по відшкодуванню моральної шкоди. В позові позивачем не доведено, що моральна шкода спричинена саме діями військово-цивільної адміністрації, ненадані належні докази, що підтверджують факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Військово-цивільна адміністрація не є правонаступником прав та обов`язків Лисичанської міської ради. Єдине, чим позивач мотивує спричинення моральної шкоди, це те, що він змушений звертатись до суду та залучати адвоката, але, які саме негативні зміни відбулись у житті позивача не зазначено. На підставі вищевикладеного, ІІ відповідач просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, представником позивача подана відповідь на відзив без дати та без номеру (арк. спр. 135-136), в якій зазначено, що станом на дату звільнення позивача і на сьогодні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис про державну реєстрацію органу місцевого самоврядування - Лисичанська міська рада Луганської області (ідентифікаційний код 26522196). А також зазначено, що керівником даного органу є ОСОБА_1 . Виключно міському голові та секретарю ради, який виконує повноваження міського голови (частина друга статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») надані дискреційні повноваження щодо звільнення посадової особи органу місцевого самоврядування шляхом видання відповідного розпорядження з кадрових питань. Здійснення таких дискреційних повноважень, як звільнення посадової особи органу місцевого самоврядування, має відбуватися в рамках встановленої процедури з дотриманням критеріїв правової (справедливої) процедури, як складової принципу верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України) і принципу законності (частина друга статті 19 Конституції України). На дату внесення запису про звільнення до трудової книжки ОСОБА_1 Лисичанська міська рада Луганської області не приймала рішення ані про звільнення, ані про дострокове припинення його повноважень. Враховуючи Указ Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020 та положення частини першої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», з 29 липня 2020 року були припинені повноваження начальника відділу юридичної та кадрової роботи Лисичанської міської ради ОСОБА_4 , яка самовільно присвоївши владні повноваження внесла запис про звільнення ОСОБА_1 до його трудової книжки. Оскільки запис про звільнення позивача зі штатної посади органу місцевого самоврядування - Лисичанської міської ради Луганської області внесено до трудової книжки особою ( ОСОБА_2 ), повноваження якої припинені у встановленому законодавством порядку, та без видання відповідного розпорядження міського голови про звільнення, то такий запис є незаконним та протиправним, з ознаками вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, відповідальність за яке встановлено частиною першою статті 353 Кримінального кодексу України. Представник позивача наполягає, що відповідно до Кодексу законів про працю України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повинно було видано розпорядчий документ про звільнення, на підставі якого вносився б запис до трудової книжки. Представник позивача вважає, що у начальника відділу юридичної та кадрової роботи Лисичанської міської ради ОСОБА_2 на дату звільнення позивача були відсутні повноваження щодо вчинення вищезазначених дій, а також відсутній розпорядчий документ про звільнення. Крім того, в Указі Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020 про утворення Військово-цивільної адміністрації в м. Лисичанськ Луганської області, жодного слова не зазначено відносно позивача. У зв`язку з цим, цей Указ не є належним розпорядчим документом про звільнення позивача з посади, як вважає ІІ відповідач. Щодо тверджень ІІ відповідача про те, що позивачу було запропоновано звільнитися, але він відмовився, представник позивача зазначила, що це не відповідає дійсності та є намаганням ввести суд в оману щодо обставин справи. Ніхто не пропонував позивачу звільнятися з посади, а йому лише було надано трудову книжку із записом про звільнення.

Військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області правом подати заперечення не скористалась.

Ухвалою від 08 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 30-31).

Ухвалою від 30 вересня 2020 року про відкриття провадження у справі визначено, що справа розглядатиметься в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання (арк. спр. 58-60).

Ухвалою від 28 жовтня 2020 року залучено до участі у справі другим відповідачем Військово-цивільну адміністрацію міста Лисичанськ Луганської області (арк. спр. 80-81).

Ухвалою від 19 листопада 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів (арк. спр. 110-111).

Ухвалою від 24 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 19 січня 2021 року о 14 год. 00 хв. (арк. спр. 141-142)

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник ІІ відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник І відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином (арк. спр. 145, 145 зв., 146, 154, 155).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) постановою Лисичанської міської виборчої комісії Луганської області від 10 листопада 2015 року № 77 «Про реєстрацію Лисичанського міського голови» зареєстрований Лисичанським міським головою (арк. спр. 73).

Рішенням Лисичанської міської ради Луганської області сьомого скликання від 17 листопада 2015 року № 1/1 «Про підсумки виборів депутатів Лисичанської міської ради та Лисичанського міського голови» інформацію голови Лисичанської міської виборчої комісії Луганської області про реєстрацію депутатів Лисичанської міської ради і Лисичанського міського голови, обраних на чергових виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року, прийнято до відома (арк. спр. 72).

Відповідно до записів у дублікаті трудової книжки від 04 січня 2011 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 17 листопада 2015 року обрано Лисичанським міським головою, 17 листопада 2015 року складено присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно сьомий ранг посадової особи місцевого самоврядування (арк. спр. 48-51).

Лисичанська міська рада Луганської області (ідентифікаційний код 26522196, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. М. Грушевського, буд. 7) є органом місцевого самоврядування та в установленому законом порядку зареєстрована юридичною особою, про що свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (арк. спр. 26-27).

Указом Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації» утворено військово-цивільну адміністрацію міста Лисичанськ Луганської області. Указ набрав чинності з дня його опублікування 29 липня 2020 року (арк. спр. 17-18).

Військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області (ідентифікаційний код 43745697, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. М. Грушевського, буд. 7) як юридична особа зареєстрована 03 серпня 2020 року, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (арк. спр. 122-124).

Відповідно до записів у дублікаті трудової книжки від 04 січня 2011 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 04 серпня 2020 року звільнено у зв`язку з достроковим припиненням повноважень, абзац другий частини другої статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі Указу Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020, абзацу п`ятого частини першої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» (арк. спр. 48-51).

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань також наявна інформація про дострокове припинення повноважень ОСОБА_1 згідно з абзацом другим частини другої статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі Указу Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020, абзацу п`ятого частини першої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» (арк. спр. 26-27).

Запис про звільнення ОСОБА_1 у дублікаті трудової книжки від 04 січня 2011 року серії НОМЕР_2 засвідчений печаткою відділу юридичної та кадрової роботи Лисичанської міської ради Луганської області та підписом начальника відділу юридичної та кадрової роботи Світланою Шенькарук, до повноважень якої відповідно до підпункту 3.2.5 пункту 3.2 та підпункту 5.5.4.1 пункту 5.5.4 Положення про відділ юридичної та кадрової роботи Лисичанської міської ради, затвердженого рішенням Лисичанської міської ради Луганської області від 04 липня 2019 року № 67/1012 «Про внесення змін до Положення про відділ юридичної та кадрової роботи», було віднесено ведення трудових книжок та внесення відповідних записів до трудових книжок керівників та посадових осіб виконавчих органів міської ради (арк. спр. 51, 94, 94 зв. - 97).

Отже, ОСОБА_1 був посадовою особою місцевого самоврядування та проходив публічну службу в органах місцевого самоврядування.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус в відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування регулює Закон України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон № 2493-ІІІ у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), який визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 3 Закону № 2493-ІІІ посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2493-ІІІ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно з абзацом другим статті 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах.

Прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посаду сільського, селищного, міського голови, старости в порядку, встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (абзац другий частини першої статті 10 Закону № 2493-III).

Статтею 20 Закону № 2493-III визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону). […] Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом. […]

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 280/97-ВР сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.

Повноваження сільських, селищних, міських голів можуть бути тимчасово покладені на керівника відповідної військово-цивільної адміністрації відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» (частина шоста 12 Закону № 280/97-ВР).

Частиною першою статті 42 Закону № 280/97-ВР регламентовано, що повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

У разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» або Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах (частина друга статті 42 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частини третьої статті 42 Закону № 280/97-ВР повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути припинені достроково у випадках, передбачених статтею 79 цього Закону, що має наслідком звільнення його з посади. Не пізніш як на п`ятнадцятий день після звільнення з посади або смерті сільського, селищного, міського голови особа, яка на цей час відповідно до закону здійснює повноваження сільського, селищного, міського голови, звертається до Верховної Ради України з клопотанням щодо призначення позачергових виборів сільського, селищного, міського голови. Таке клопотання розглядається Верховною Радою України не пізніше ніж у дев`яностоденний строк з дня дострокового припинення повноважень відповідного сільського, селищного, міського голови.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 78 Закону № 280/97-ВР повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради можуть бути достроково припинені у випадках, передбачених законами України «Про військово-цивільні адміністрації», «Про правовий режим воєнного стану».

Частиною п`ятою статті 78 Закону № 280/97-ВР визначено, що повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради за наявності підстав, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, достроково припиняються з дня набрання чинності актом Президента України про утворення відповідної військово-цивільної, військової адміністрації.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 79 Закону № 280/97-ВР повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути достроково припинені також у випадках, передбачених законами України «Про військово-цивільні адміністрації», «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 3-1 частини одинадцятої статті 79 Закону № 280/97-ВР закріплено, що повноваження сільського, селищного, міського голови припиняються достроково, а відповідна особа звільняється з посади з підстав, зазначених в абзаці другому частини другої цієї статті, - з дня набрання чинності актом Президента України про утворення відповідної військово-цивільної, військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 03 лютого 2015 року № 141-VIII «Про військово-цивільні адміністрації» (далі Закон № 141-VIII у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.

Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад, районних у містах рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад та голів та інші повноваження, визначені цим Законом.

Частиною другою статті 1 Закону № 141-VIII визначено, що військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до абзаців другого, п`ятого частини першої статті 3 Закону № 141-VIII у день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).

З вищевказаних положень законодавства слідує, що в день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації населеного пункту автоматично припиняються повноваження відповідної ради, її виконавчих органів, міського голови, а також інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування.

Так, Указом Президента України від 27 липня 2020 року № 293/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації», який набрав чинності з 29 липня 2020 року, утворено військово-цивільну адміністрацію міста Лисичанськ Луганської області.

Відповідно, з 29 липня 2020 року припинені повноваження Лисичанської міської ради Луганської області, її виконавчих органів, міського голови та всіх посадових осіб.

Судом встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 03 серпня 2020 року внесений запис про реєстрацію Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області, ідентифікаційний код 43745697, тому з цього дня вказана юридична особа набула правосуб`єктності та до неї перейшли повноваження Лисичанської міської ради Луганської області, її виконавчих органів, міського голови, а також інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування.

Суд також зауважує, що Закон № 141-VIII не містить механізму реалізації «припинення повноважень» органу місцевого самоврядування, його виконавчих органів та посадових осіб.

Однак, повноваження посадових осіб органу місцевого самоврядування припиняються достроково в силу прямої норми Закону № 280/97-ВР пункту 3 частини першої статті 78 та пункту 3-1 частини одинадцятої статті 79 цього Закону, тому не потребують та не залежать від видання будь-яких додаткових рішень (локальних актів) про їх припинення.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 805/4702/18 та постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 812/676/17.

В постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 812/676/17 Верховний Суд зазначив, що з аналізу положень частин одинадцятої, дванадцятої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» вбачається, що з моменту утворення Військово-цивільної адміністрації (державної реєстрації як юридичної особи) до останніх переходять повноваження відповідних органів місцевого самоврядування, а відтак органи місцевого самоврядування припиняють виконувати свої повноваження, закріплені в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що з 29 липня 2020 року повноваження Лисичанського міського голови ОСОБА_1 припинені достроково з підстав, зазначених в абзаці другому частини другої статті 79 Закону № 280/97-ВР, що має наслідком звільнення позивача з посади без видання будь-яких додаткових рішень (локальних актів) про припинення повноважень міського голови.

Абзацами другим, четвертим пункту 2.2 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі Інструкція № 58), передбачено, що до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом першим пункту 2.26 глави 2 Інструкції № 58 передбачено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Главою 4 Інструкції № 58 врегульовані питання щодо видачі трудової книжки у разі звільнення. Так, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення (абзаци перший, п`ятий пункту 4.1 глави 4 Інструкції № 58).

Пунктом 2.10 глави 2 Інструкції № 58 визначено, що:

у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається;

у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки;

у такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання;

у графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення;

при наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 Кодексу законів про працю України).

З огляду на наведені положення суд дійшов висновку, що поновлення на попередній роботі, визнання протиправним та скасування запису у трудовій книжці про звільнення з посади та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законодавчо визначеними способами захисту права особи на працю від порушень з боку роботодавця щодо незаконного звільнення з роботи.

Однак, в даному випадку судом таких обставин не встановлено.

Як вже вищевказано, звільнення позивача не залежало від волевиявлення роботодавця, а відбулося в силу імперативних приписів закону, тому визначений статтею 235 Кодексу законів про працю України спосіб захисту прав незаконно звільненого працівника в даному випадку є незастосовним.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист передбачає можливість суб`єкта права чи охоронюваного законом інтересу звернутися до суду за захистом цього права чи інтересу у разі їх порушення або оспорення.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України та пунктом 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка вважає, що має/мало місце порушення її прав, свобод, охоронюваних законом інтересів у публічно-правових відносинах. Однак обов`язковою умовою реалізації судового захисту є об`єктивна наявність відповідного порушення права або охоронюваного законом інтересу на момент звернення до суду.

З викладеного вбачається, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

За наслідками судового розгляду суд дійшов висновку, що записом про звільнення у трудовій книжці не порушуються права, свободи чи інтереси позивача. Суд вважає, що у межах спірних правовідносин відсутність оскаржуваного запису у трудовій книжці порушувала б права позивача, оскільки відсутність запису про звільнення у трудовій книжці створює позивачу перешкоди у подальшому працевлаштуванні на роботу.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування запису № 18 у трудовій книжці ОСОБА_1 про його звільнення з посади міського голови м. Лисичанська з 04 серпня 2020 року, поновлення ОСОБА_1 на посаді міського голови з 04 серпня 2020 року та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить відмовити.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Інструкцією № 58 встановлений позасудовий порядок зміни записів, що внесені у трудову книжку за час роботи позивача у Лисичанській міській раді Луганської області.

Позовні вимоги про стягнення з Лисичанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 10000,00 грн в рахунок компенсації завданої моральної шкоди слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно із пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 цієї постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, а вимога про стягнення коштів в рахунок компенсації завданої моральної шкоди є похідною, відповідно задоволенню також не підлягає.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2102,00 грн. Тобто, за одну вимогу немайнового характеру фізична особа має сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за позовними вимогами про визнання протиправним та скасування запису у трудовій книжці про звільнення з посади у розмірі 841,00 грн, що підтверджено оригіналом квитанції від 03 вересня 2020 року № 73 (арк. спр. 11).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 0,20 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону 3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн за позовними вимогами про визнання протиправним та скасування запису у трудовій книжці про звільнення з посади, у задоволенні яких судом відмовлено, за правилами статті 139 КАС України покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору за решту позовних вимог судом не вирішується, оскільки позивач в цій частині позовних вимог звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Лисичанської міської ради Луганської області (ідентифікаційний код 26522196, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. М. Грушевського, буд. 7), Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанськ Луганської області (ідентифікаційний код 43745697, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. ім. М. Грушевського, буд. 7) про визнання протиправним та скасування запису про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та коштів в рахунок компенсації завданої моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України повне рішення суду складено 05 лютого 2021 року.

Суддя Т.І. Чернявська