Справа № 520/15157/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 лютого 2021 року № 520/15157/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 39439980) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року на суму 35527, 80 грн.;

- зобов`язати відповідача списати суму недоїмки по ЄСВ, яка виникла в період з 01.01.2017 року по 03.06.2020 року в сумі 35527, 80 грн.;

- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 03.06.2020 перебуваючи в статусі суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця, не отримувала дохід (прибуток) від підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, Зазначає, що 30.06.2020 нею припинено підприємницьку діяльність. У зв`язку з набранням 03.06.2020 чинності змінами, внесеними до Прикінцевих положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач звернулася до відповідача із заявою про списання нарахованої суми недоїмки, яка виникла у період з 01.01.2017 по 03.06.2020, проте від ГУ ДПС отримала лист від 31.07.2020 року № 36742/ФОП/26-15-10-0516 про відмову. Відповідач, як на підставу відмови покликається на те, що позивачем не дотримано вимог передбачених пунктом 9-15 Закону України №2464 для списання сум недоїмки, штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, у зв`язку з чим не підлягає списанню заборгованість, оскільки припинено підприємницьку діяльність 26.06.2020. Позивач вважає, що такі дії податкового органу про відмову у списанні недоїмки зі сплати єдиного внеску є невмотивованими та протиправними, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача списати недоїмку нараховану позивачу згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року на суму 35527, 80 грн., а також для визнання останньої протиправною та скасування. Просила позов задовольнити.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення засідання та виклику сторін відповідно до приписів статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач, повідомлений належним чином про відкриття провадження по справі, не скористався правом на подання відзиву.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Враховуючи те, що відповідно до приписів чинного адміністративного законодавства, суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів, відповідач, у встановлений судом строк, правом надати відзив не скористався.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що згідно з інформацією наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 була зареєстрований як фізична особа-підприємець з 09.11.2005 по 26.06.2020.

Запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.06.2020 № 4002999.

Позивач 01.07.2020 звернулася до ГУ ДПС у м. Києві із заявою, в якій просила списати нараховані їй суми недоїмки, штрафних санкцій і пені по єдиному внеску за період з 01.01.2017 по 03.06.2020, несплачені станом на день набрання чинності пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників».

ГУ ДПС у м. Києві за результатами розгляду вказаної заяви листом від 31.07.2020 року № 36742/ФОП/26-15-10-0516 повідомило позивача, що відповідно до п. 9-15 розд. VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010№ 2464-VІ (далі - Закон № 2464), зі змінами та доповненнями, підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону № 2464-VІ щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13.05.2020 № 592-ЇХ (далі - Закон № 592) з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців (далі - ФОП), які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592, а також штрафи та, пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі, якщо таким платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592 платниками, зазначеними у п. 4 ч. 1 ст. Закону № 2464 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи ФОП заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Додатково, Головне управління ДПС у м. Києві повідомило, що згідно з даними інформаційної системи Головного управління ДПС у м. Києві, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на обліку в Головному управління ДПС у м. Києві (ДПІ у Подільському районі) як ФОП з 10.11.2005 до 30.06.2020 (дата проведення державної реєстрації припинення) на загальній системі оподаткування.

Платником подано Звіти 01.07.2020 за січень-грудень 2017 року. 02.07.2020 за січень-грудень 2018-2019 років, січень-червень 2020 року за формою згідно Таблиці І додатка 5 (код ЗО 5), з самостійно визначеною базою нарахування, які відповідають обраній системі оподаткування та не підлягають скасуванню відповідно до положення абз. 6 п. 4 ст. 25 Закону № 2464.

Також, ГУ ДПС у м. Києві було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року на суму 35527, 80 грн.

Не погоджуючись із зазначеною вимогою відповідача, позивач звернулась із скаргою б/н від 04.09.2020 р. про її скасування до Державної податкової служби України.

За результатами оскарження зазначеної вимоги в адміністративному порядку, рішенням Державної податкової служби України від 25.09.2020 року № 28747/6/99-00-06-03-01-06 «Про результати розгляду скарги» вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2020 № Ф-138928-17 ГУ ДПС у м. Києві вирішено скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 04.09.2020 № б/н - задовольнити частково, зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві сформувати та направити нову вимогу з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства.

Спірну вимогу було скасовано ДПС України з тих мотивів, як вбачається з рішення від 25.09.2020 року № 28747/6/99-00-06-03-01-06, що згідно даних інтегрованої картки платника, загальна сума заборгованості станом на 31.07.2020, становила 31371, 56 грн., при цьому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2020 № Ф-138928-17 ГУ ДПС у м. Києві сформована на суму 35527,80 грн., що є порушенням п. 4 розділу VI Інструкції, а саме, загальна сума заборгованості, на яку сформовано вищезазначену вимогу, не відповідає даним інтегрованої картки платника.

Позивач у позові зазначає, що оскільки фактично спірну вимогу контролюючим органом вищестоящого рівня залишено без змін, у зв`язку з чим вона звернулась з даним позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону №2464-VI).

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (у редакції Закону №1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VI змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб-підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин 2 - 4, 8, 12 статті 9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами 1, 3 - 5 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн. (абзаци перший - третій, одинадцятий пункту 3 розділу VI Інструкції №449).

Як вбачається з матеріалів справи позивач скористався своїм правом, визначеним статтею 25 Закону, на оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному порядку за результатами якого спірну вимогу було скасовано контролюючим органом вищого рівня.

Суд відзначає, що згідно пунктів 4 та 5 розділу IV «Розгляд скарг» Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Мінфіну від 09.12.2015 р. № 1124 контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень:

залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення;

скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині;

скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу;

направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу;

залишає скаргу без розгляду.

У разі скасування вимоги або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу вони вважаються відкликаними з дня прийняття рішення контролюючим органом вищого рівня про повне або часткове задоволення скарги, про що зазначається в рішенні відповідного контролюючого органу.

За таких обставин, суд відзначає про відсутність порушеного права позивача й неможливість його захисту, шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, позаяк воно вже є скасованим в порядку адміністративного оскарження, є відкликаним згідно приписів чинного законодавства та повторному оскарженню не підлягає. А тому у позовній вимозі позивача про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року на суму 35527, 80 грн. слід відмовити.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача списати суму недоїмки по ЄСВ, яка виникла в період з 01.01.2017 року по 03.06.2020 року в сумі 35527, 80 грн., то, як зазначено вище на означену суму вимога про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року скасована контролюючим органом вищого рівня у зв`язку з тим, що згідно даних інтегрованої картки платника, загальна сума заборгованості станом на 31.07.2020, становила 31371, 56 грн., а не 35527, 80 грн., як-то стверджує позивач, через що у сулу відсутні підстави для зобов`язання відповідача списати суму більшу, ніж та яка фактично наявна.

Крім того, як встановлено судом вище ГУ ДПС у м. Києві за результатами розгляду заяви позивача листом від 31.07.2020 року № 36742/ФОП/26-15-10-0516 було відмовлено у списанні суми недоїмки, штрафних санкцій і пені по єдиному внеску за період з 01.01.2017 по 03.06.2020, несплачені станом на день набрання чинності пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників».

Позивачем належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів визнання протиправним та скасування вказаного рішення владного суб`єкта не надано, а у цій справі вказане рішення не оскаржується.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАСУ суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Крім того, частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Так, пунктом 4 ст. 160 КАС встановлено, що в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Проте, в адміністративному позові, суддею встановлено відсутність звернутих позовних вимог до відповідача щодо протиправності рішення, або дії чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, якими були порушені права позивача, заявлені лише вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії.

Крім того, згідно з пункту 9-15 Розділу VIII Закону №2464-VI, підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 3 червня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з 3 червня 2020 року:

а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до 3 червня 2020 року;

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.

З аналізу наведених норм слідує, що підставою для списання несплачених станом на день набрання чинності пункту 5 розділу VIIІ Закону №2464-VI сум недоїмки, нарахованої платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема є те, що з такою заявою повинна звернутися саме фізична-особа підприємець.

Як зазначено вище, ГУ ДПС у м. Києві відповідачем відмовлено в списанні ОСОБА_1 недоїмки по єдиному внеску, оскільки позивач подала заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності 26.06.2020, а звернулась до контролюючого органу із заявою про списання 01.07.2020 року.

Судом з долучених до матеріалів справи доказів встановлено, що за власним рішенням ОСОБА_1 26.06.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис № 4002999 про припинення підприємницької діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час подачі до відповідача заяви від 01.07.2020 про списання суми недоїмки по єдиному внеску, позивач вже не перебувала в статусі фізичної-особи підприємця, відтак норми пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 щодо списання заборгованості по єдиному внеску на позивача не поширювались.

З огляду на встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів та обґрунтованих аргументів в підтвердження доводів про порушення відповідачем норм Закону №2464.

В той же час відповідачем доведено правомірність відмови позивачу в списанні недоїмки зі сплати єдиного внеску, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судового збору, то відповідно до частини першої статті 139 КАС України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 39439980) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05 лютого 2021 року.

Суддя Бадюков Ю.В.