Справа № 520/16860/2020
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 лютого 2021 року № 520/16860/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Державної установи "Центр пробації" (вул. Юрія Іллєнка, буд. 81, м. Київ, 04050, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення компенсації за речове майно та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації», яка виразилась в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 01.07.2018 по 30.11.2018;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» провести нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2018 по 30.11.2018;

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації», яка виразилась в невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна;

- стягнути з Державної установи «Центр пробації» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до отримання предмети речового майна в розмірі 22341 (двадцять дві тисячі триста сорок одна) грн. 69 коп.;

- стягнути з Державної установи «Центр пробації» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.06.2020 по день ухвалення рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на час прийняття наказу про звільнення зі служби, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків.

Ухвалою від 01.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зазначив, що згідно абзацу другого пункту 22 Порядку, виплата грошової компенсації можлива лише за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Центр пробації вживає вичерпні заходи, спрямовані на своєчасне виконання обов`язку стосовно проведення повного розрахунку з усім персоналом, який звільняється. З цією метою надано відповідні клопотання стосовно збільшення (отримання) відповідних кошторисних призначень на відповідні цілі (виплата грошової компенсації за належні до видачі -предмети речового майна) від Міністерства юстиції України, як головного розпорядника бюджетних коштів, за програмою за КПКВ 3601030 «Забезпечення діяльності органів пробації». Також вказав, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги КЗпП та виплата індексації проведена в повному обсязі.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Позивач працював в органах Державної кримінально-виконавчої служби України у період з 2008 по 2018 рік та у подальшому був прийнятий на службу за переведенням до новоутвореної установи - Державної установи «Центр пробації», де і проходив службу з 01.07.2018 року.

Відповідно до особистого рапорту позивача наказом Державної установи «Центр пробації» від 11.06.2020 №132/к, майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Вовчанського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області звільнено зі служби з 15.06.2020 на підставі пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - «за власним бажанням».

ОСОБА_1 у вересні 2020 року звернувся із заявою до керівництва Державної установи «Центр пробації», в якій просив провести нарахування і виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01 липня по 30 листопада 2018 року, провести нарахування і виплату компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування. Крім того, вбачаючи бездіяльність відповідача, яка виразилась у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні, порушення статті 116 Кодексу законів про працю України, просив виплатити йому середню заробітну плату з 15 червня 2020 року по день фактичного розрахунку.

Листом від 28.09.2020 №120/Г-123/11/Мл-20 на вказану заяву надано відповідь, в якій зазначено, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Крім того, у вказаному листі зазначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак вимоги статей 116, 117 КЗпП України на зазначену виплату не поширюються.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стосовно частини позовних вимог щодо індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2018 по 30.11.2018, судом встановлено наступне.

Законом України «Про пробацію» визначено мету, завдання, підстави, види пробації, правовий статус персоналу органу пробації та суб`єктів пробації.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про пробацію» права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом.

Статтею 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Частиною п`ятою цієї ж статті визначено, що умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі за текстом - Порядок № 925/5).

Пунктом 16 Порядку № 925/5 встановлено, що індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Згідно частини першої статті 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі за текстом - Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону України №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. (абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

З огляду на вказане, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Центр пробації», що полягає в не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2018 по 30.11.2018 та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2018 по 30.11.2018.

Вказаний висновок в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 05.02.2020 року у справі №825/565/17, від 19.07.2019 року у справі №240/4911/18, від 07.08.2019 року у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 року у справі №620/1892/19.

Згідно з приписами ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Центр пробації», яка виразилась в невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 Закону України «Про Державну кримінально- виконавчу службу» особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу державної кримінально-виконавчої служби» затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально- виконавчої служби (далі за текстом - Порядок № 578), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Згідно пункту 2 Порядку №578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах, що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку № 578 речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення № 1-5, а інвентарне майно - за нормами № 6-13. Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають: 1) особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади; 2) курсанти - з дня зарахування їх до списків закладів освіти; 3) спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади. Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, об`єм грудей, шиї, голови, розмір взуття).

Забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в міжрегіональних територіальних органах, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, закладах освіти, державній установі "Центр пробації" та уповноважених органах з питань пробації, державній установі "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" та закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби, державній установі "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", на підприємствах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі, на підприємстві здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи, підприємства про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а в разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи, підприємства.

Пунктом 22 Порядку № 578 визначено, що особам рядового і начальницького складу крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію. Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», державної установи «Центр пробації» відповідно до їх закупівельної вартості (пункт 23 Порядку № 578).

Пунктом 27 Порядку № 578 визначено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Як встановлено пунктом 60 Порядку № 578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Відповідно до довідки №121 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 , яка надіслана листом Державної установи від 20.11.2020 №44/41-ЗПІ/9/Ян-20 розмір компенсації, яка має бути виплачена позивачу складає 22341,69 грн.

В даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.

Так, позивачем подано заяву до відповідача.

Вказана обставина не заперечується сторонами.

Станом на час розгляду справи по суті сторонами не надано доказів виплати грошової компенсації позивачу за неотримане речове майно, з огляду на викладене, суб`єктом владних повноважень порушено право позивача, відтак судом вбачається протиправна бездіяльність Державної установи «Центр пробації», яка виразилась в невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Державної установи «Центр пробації» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до отримання предмети речового майна в розмірі 22341,69 грн., суд зазначає, що належним способом захисту прав буде покладення обов`язку на відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належні до отримання предмети речового майна, в задоволенні вимоги про стягнення коштів належить відмовити.

Стосовно стягнення з Державної установи «Центр пробації» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.06.2020 по день ухвалення рішення у справі, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, з посиланням на постанову від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, зазначила що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Оскільки сплата сум на момент розгляду даної справи ще не відбулась, що не дає змоги встановити розмір компенсації, яка буде нарахована за рішенням суду, тому на даний час неможливо обґрунтовано визначити суму відшкодування за час затримки розрахунку, застосувавши критерії, вказані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.

Отже, така вимога є передчасною, оскільки стягнення середнього заробітку стосується оспорюваної суми, а не нарахованої, тому не підлягає задоволенню.

Позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після проведення з ним остаточного розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення компенсації за речове майно та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації», яка виразилась в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 01.07.2018 по 30.11.2018.

Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» (вул. Юрія Іллєнка, буд. 81, м. Київ, 04050, ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2018 по 30.11.2018.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації», яка виразилась в невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна.

Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» (вул. Юрія Іллєнка, буд. 81, м. Київ, 04050, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за належні до отримання предмети речового майна в розмірі 22341,69 грн. (двадцять дві тисячі триста сорок одна гривня 69 копійок).

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 лютого 2021 року.

Суддя Севастьяненко К.О.