Справа № 380/8579/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8579/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить:

- поновити строк для звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права;

- прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі;

- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей»;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність: 365400,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, з якої його звільнено 15 липня 1987 року. У 1985-1986 роках перебував на території Демократичної Республіки Афганістан. Під час проведення бойових дій отримав вогнестрільні кульові поранення, контузію. Рішенням Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 312 від 01 липня 2014 року) визнано, що отримані позивачем поранення, контузія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування у країнах, де велися бойові дії, а також встановлено, що наявні у нього захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії. За результатами первинного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серії 10ААВ № 705725 від 28 липня 2014 року).

Позивач зазначає, що 05 серпня 2014 року йому було видано посвідчення інваліда ІІ групи та повідомлено про те, що він має право на пільги, встановлені для ветеранів війни інвалідів війни, проте ніхто не повідомив його про наявність права на отримання одноразової грошової допомоги за встановлену інвалідність. Лише у 2019 році, перебуваючи на лікуванні у Львівському госпіталі, позивач дізнався про те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інвалід ІІ групи, внаслідок захворювань, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування у країнах, де велися бойові дії.

11 грудня 2019 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення одноразової грошової допомоги. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 січня 2020 року позивачу відмовлено у задоволенні його заяви з підстав пропуску встановленого строку звернення за отриманням такої допомоги.

Дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, позивач уважає протиправними, оскільки на його думку, право особи на отримання одноразової грошової допомоги не може підлягати часовим обмеженням та залежати від того, чи пройшов строк на звернення за її отриманням. Адже, першочергове значення має той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я, унаслідок перебування на військовій службі, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У зв`язку з вищенаведеним просить адміністративний позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 січня 2020 року, яким позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є правомірним, оскільки законодавцем встановлено преклюзивний трирічний строк на звернення до уповноваженого органу осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги. Оскільки з моменту встановлення позивачу інвалідності ІІ групи (17 липня 2014 року) до моменту його звернення із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги (11 грудня 2019 року), тобто з часу настання події, з якою Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язує виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, минув трирічний термін, то підстави для призначення та виплати позивачу такої грошової допомоги, відсутні.

Відповідач зазначає, що у цій справі позивач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він об`єктивно не мав можливості звернутися до уповноваженого органу із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у визначений Законом строк через непереборні обставини, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, а також вживав усіх необхідних заходів для цього.

Крім того, відповідач вважає, що задоволення вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу буде нічим іншим як втручання суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

У зв`язку з вищенаведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Третя особа подала пояснення щодо позову, у якому вказує, що Львівський обласний військовий комісаріат, як уповноважений орган, належно виконав свій обов`язок, скерувавши заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги разом з відповідними документами до Міністерства оборони України, як головного розпорядника бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 16 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено його.

Залучено Львівський обласний військовий комісаріат до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Запропоновано відповідачу подати до суду належним чином засвідчену копію заяви позивача від 11 грудня 2019 року щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 05 серпня 2014 року позивач є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.9).

Зі змісту Витягу з протоколу № 312 від 01 липня 2014 року засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця слідує, що у ОСОБА_1 наявні поранення, контузія, захворювання, які «Так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» (а.с.11).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ № 705725 від 28 липня 2014 року позивачу з 17 липня 2014 року встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з пораненням, контузією, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.8).

11 грудня 2019 року позивач звернувся до Львівського обласного військового комісаріату із заявою, у якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, поранення, контузії, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 4 від 15 січня 2020 року (пункт 27) (а.с.6-7) розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги старшому прапорщику в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якого 15 липня 1987 року звільнено з військової служби та 17 липня 2014 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 10ААВ № 705725 від 17 липня 2014 року).

Підставою відмови зазначено наступне: «Згідно з пунктом 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги …, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Оскільки заявник звернувся із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 11 грудня 2019 року, а інвалідність йому встановлена 17 липня 2014 року, він не має права на призначення одноразової грошової допомоги».

Уважаючи дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності ІІ групи у зв`язку з пораненням, контузією, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За змістом частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з частиною 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

25 грудня 2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 975, якою затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (тут і надалі в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) (далі Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Частиною восьмою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що у разі встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), може бути реалізовано протягом трьох років з дня виникнення такого права.

Суд встановив, що ІІ групу інвалідності позивачу встановлено з 17 липня 2014 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ № 705725 від 28 липня 2014 року. Із заявою про виплату одноразової грошової допомоги до Міністерства оборони України позивач звернувся 11 грудня 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого частиною восьмою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права. Вказаний строк, за загальним правилом, вважається преклюзивним і не підлягає поновленню, що свідчить про відсутність законодавчо передбачених умов для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Указана правова позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/2517/18.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби є правомірними, оскільки відповідають нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності).

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (пр. Повітрофлотський, 6, м. Київ-168, 03168), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 08 лютого 2021 року.

Суддя Клименко О.М.