Справа № 160/16720/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
15.12.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач), в якому, з урахуванням уточнень від 29.12.2020 року, просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 02.12.2020 року №62831457, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 року адміністративний позов залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху на усунення недоліків позовної заяви.
29.12.2020 року позивачем усунуто недоліки адміністративного позову в строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України, шляхом надання до канцелярії суду документу про сплату судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 20.01.2021 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 21.01.2021 року Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Дніпро) продовжено строк для виконання вимог ухвали від 11.01.2021 року на 5 днів з моменту отримання даної ухвали.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.12.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано постанову про накладення штрафу від 02.12.2020 року №62831457, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Биковим А.В. у виконавчому провадженні №62831457. Позивач не погоджується із вказаною постановою про накладення штрафу, вважає її протиправною та такою, що порушує права та інтереси позивача, оскільки позивачем було вчинено всі необхідні дії для виконання судового рішення та повністю його виконано.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Згідно із ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №216/6559/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах задоволено, а саме:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, з дня звернення до Криворізького центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши у пільговий трудовий стаж роботу за період з 03 жовтня 1987 року по 20 грудня 1989 року на посаді газоелектрозварника в колгоспі імені Коцюбинського Новобузького району Миколаївської області; з 05 січня 1990 року по 10 березня 1992 року у ТОВ «Світанок» на посаді газоелектрозварника; з 20 квітня 1987 року по 30 вересня 1987 року на посаді газоелектрозварника у відділі №2 у «Птицесовхоз» «Широчанский»; з 21 січня 1993 року по 20 лютого 1995 року на посаді газоелектрозварника 5 розряду ручного дугового зварювання МПП «Муар».
На підставі вказаного рішення Центральним-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 20.07.2020 року видано виконавчий лист на підставі якого головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Биковим А.В. відкрито виконавче провадження ВП №62831457.
02.12.2020 року головним державним виконавцем за не виконання рішення суду винесено постанову про накладення на Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області штрафу у розмірі 5 100,00 грн. та надано строк 10 робочих днів для виконання виконавчого документу.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення головним державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 02.12.2020 року в рамках виконавчого провадження ВП №62831457.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 4 ст. 372 КАС України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404).
Згідно зі ст. 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).
Статтею 5 Закону №1404 встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За приписами ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону №1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
При цьому, згідно із ч. 4 ст. 19 №1404, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Частиною 4 ст. 18 Закону №1404 встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п. 16 ч. 3 ст. 18 №1404-VIII).
Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 63 Закону №1404, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 ст. 75 Закону №1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З аналізу викладених норм вбачається, що Законом № 1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Під час розгляду справи судом встановлено, що на час винесення державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу від 02.12.2020 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від у справі №216/6559/17 виконано, а саме: 13.08.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, з дня звернення до Криворізького центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши у пільговий трудовий стаж роботу за період з 03 жовтня 1987 року по 20 грудня 1989 року на посаді газоелектрозварника в колгоспі імені Коцюбинського Новобузького району Миколаївської області; з 05 січня 1990 року по 10 березня 1992 року у ТОВ «Світанок» на посаді газоелектрозварника; з 20 квітня 1987 року по 30 вересня 1987 року на посаді газоелектрозварника у відділі №2 у «Птицесовхоз» «Широчанский»; з 21 січня 1993 року по 20 лютого 1995 року на посаді газоелектрозварника 5 розряду ручного дугового зварювання МПП «Муар».
Проте, матеріали справи не містять доказів надіслання та вручення державному виконавцю повідомлення про виконання рішення суду, з урахуванням встановленого законом обов`язку повідомити державного виконавця про повне чи часткове виконання рішення суду, як не містять і доказів отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №62831457та про необхідність божника виконати рішення у строк протягом 10 робочих днів.
Відтак, доказів виконання позивачем, як стороною виконавчого провадження ВП №62831457, обов`язку щодо письмового повідомлення виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення у розумінні частини 4 статті 19 Закону №1404-VIII суду не надано.
Водночас, у матеріалах справи відсутні й докази вчинення державним виконавцем дій у порядку частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII щодо перевірки виконання рішення боржником, що, на переконання суду, призвело до передчасного висновку про невиконання рішення суду у межах виконавчого провадження.
Враховуючи викладене, не можливо встановити, що приймаючи постанову від 02.12.2020 року у ВП №62831457 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області штрафу у розмірі 5 100,00 грн. державний виконавець виходив з того, що ним здійснені належні заходи, у межах наявних повноважень, для повного та своєчасного забезпечення виконання судового рішення.
Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки виконання рішення суду у повному обсязі.
Суд зазначає, що самі по собі виконавчі дії, вчинені державним виконавцем (відкриття виконавчого провадження, винесення постанов про накладення на боржника штрафу), не є належними і достатніми заходами на виконання виконавчого документа, не є сумлінним виконанням обов`язків з метою забезпечення своєчасного та у повному обсязі виконання рішення суду.
За вказаних обставин, постанова державного виконавця про накладення на боржника штрафу у ВП №62831457 є такою, що винесена передчасно, за відсутності доказів, що підтверджували б факт реального виконання чи невиконання рішення суду та вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) при винесенні оскаржуваної постанови від 02.12.2019 року про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 грн., в рамках виконавчого провадження №62831457 були відсутні правові підстави для її винесення, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята не обґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про сплату судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви сплачений судовий збір у сумі 2 102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7694 від 23.12.2020 року.
Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у даній справі приймає участь не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона виконавчого провадження, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2 102,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 07.12.2020 року №62831457 у розмірі 5 100,00 грн., винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Биковим А.В.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець