Справа № 500/3986/20
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3986/20

02 лютого 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача Луговський Ю.В.

представника відповідача Кущик А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.06.2019 року №2 та від 06.06.2019 року №2, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.06.2019 року №2 та від 06.06.2019 року №2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході документальної невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, за фактом митного оформлення товарів по митній декларації №UA 205090/2018/077537 від 20.09.2018, встановлені порушення - п.2 ч. 2 ст. 52, п. 1 ч. 1 ст. 279 Митного кодексу України, пункту 190.1. статті 190 Податкового кодексу України, статті 3 Закону України від 28.12.2014 № 73-VIII «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті XII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі з 1994 року», щодо заниження бази оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість.

В результаті вищевказаних порушень фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 було занижено податкові зобов`язання по ввізному миту та податку на додану вартість на суму 20808,05 грн., з них: по ввізному миту на суму 6502,52 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України; по податку на додану вартість на суму 14305,53 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України.

Позивач не погоджується із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями від 06.06.2019 року №2 та від 06.06.2019 року №2 та вважає, що ним обґрунтовано та правомірно при митному оформленні транспортного засобу застосовано ставки акцизного податку, визначені Законом N 1389, а тому відсутні підстави для донарахування сум митних платежів.

Ухвалою від 11.12.2020 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 29.12.2020. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

За результатами перевірки фізичної особи - платника податку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), через порушення п. 2 ч. 2 ст. 52, на підставі ст. 55, відповідно до ч. 14 ст. 354 Митного кодексу України, митна вартість визначається (прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товарів): по МД №UA 205090/2018/077537 від 20.09.2018 - на рівні 142123,57 грн. (4332,00 євро - фактурна вартість, курс НБУ - 32,807843 грн.).

Відповідно ст. 50 МКУ, митна вартість товарів використовується для нарахування митних платежів. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 279 МКУ базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалерні ставки мита, - митна вартість товарів.

Згідно пп. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України «базою оподаткування податком на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України є договірна (контрактна) вартість, але не менша митної вартості цих товарів, визначених відповідно до Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті...».

Отже, заниження митної вартості товарів за рахунок подання недостовірних відомостей щодо числових значень фактурної вартості та, відповідно, бази оподаткування митом, акцизним збором та ПДВ товарів, оформлених за МД, є порушенням пп.2 п.2 ст.52, ч.1.ст.279 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI, пп. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, та призвело до заниження податкових зобов`язань з мита та податку на додану вартість (далі - ПДВ), які справлялися при ввезенні товарів на митну територію України.

Відповідно до п. 54.4 ст.54 Податкового кодексу України за результатами перевірки визначено заниження податкових зобов`язань у сумі 20808,05 гр.„ з них: мита - 6502,52 гри., ПДВ - 14305,53 грн., які справляються при ввезенні товарів на митну територію України.

Відтак, на підставі викладеного, відповідач вважає, що податкові повідомлення рішення, які є предметом оскарження у даній судовій справі, прийняті відповідно до норм чинного законодавства та не підлягають скасуванню, а тому просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 05.01.2021 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 02.02.2021 о 10:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на відзив на позовну заяву.

Суд, заслухавши сторін, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2020 року, представником Позивача, адвокатом Луговським Ю.В. було направлено адвокатський запит за №65/1, чи проводилась перевірка щодо Позивача в частині повноти нарахування сплати митних платежів за МД №UA205090/2018/077537 від 20.09.2018 року.

25 листопада 2020 року на адресу представника надійшов лист, в якому знаходився акт перевірки від 16.05.2019 року за №9601/19-00-13-02/ НОМЕР_1 , податкове повідомлення - рішення за N02 та №2 від 06.06.2019 року разом з розрахунком податкових зобов`язань та штрафних санкцій по ОСОБА_1 та супровідний лист від 09.11.2020 року.

В 2019 році Позивач досить тривалий час перебував за кордоном та в Україні не був, акт перевірки та ППР він не отримував. Розгляд справи про порушення митних правил було розглянуто за участі його представника і лише на останнє судове засідання Позивач приїхав, щоб надати пояснення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області було скасовано постанову №0594/20500/19 від 03.04.2019 року та Постановою восьмого апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції було залишено в силі.

Наказом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 11.04.2019 №783 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних та самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Тернопільській області, інспектором податкової та митної справи I рангу Ремезом В.В. проведено документальну невиїзну перевірку дотримання фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією № UA 205090/2018/077537 від 20.09.2018.

Так, фізичній особі-платнику податків ОСОБА_1 направлено повідомлення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 11.04.2019 № 127 про проведення з 23.04.2019 по 02.05.2019 документальної невиїзної перевірки, місце проведення якої є м. Тернопіль, вул. Білецька,1, каб. 503.

Як видно з матеріалів справи, повідомлення направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення 11.04.2019.

Так, перевіркою встановлено, що згідно МД №UA 205090/2018/077537 від 20.09.2018 задекларовано товар - «Легковий автомобілі», призначений для перевезення людей, бувший у використанні марка Ford модель Focus, модельний рік 2013, календарний рік виготовлення - 2013, номер кузова: НОМЕР_2 , тип кузова; універсал, колір білий, тип двигуна: дизель, об`єм двигуна: 1560 см.3, потужність 70Кw, категорія; ТЗ : М1, кількість місць включаючи водія - 5, колісна формула 4x2, виробник «Ford»,DE» фактурною вартістю 2 000 Євро. До митного оформлення була подана фактура №2018-01822 від 19.09.2018 із вказаною фактурною вартістю 2000 Євро. Митна вартість задекларована за резервним методом на рівні 77098,43 грн.

В комерційній фактурі №2018-01844 від 19.09.2018 митної адміністрації Республіки Литва зазначено отримувачем товару "Легковий автомобіль Ford Focus, Pirmos registracijos data: НОМЕР_3 , VIN nr: НОМЕР_2 , Spalva : Balta " - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ). Вартість автомобіля становить 4332,00 Євро, що за курсом Національного банку України (32,807843) на день подання МД (20.09.2018) становить 142123,57 грн.

Аналіз співставлених даних, щодо ідентифікаційного номера кузова - НОМЕР_2 , дає можливість ідентифікувати товар, зазначений у фактурі ЄС № № 2018-01844 від 19.09.2018, як такий, що оформлений в Україні за МД №UA 205090/7 від 20.09.2018.

Оскільки, митна вартість товару під час декларування в Волинській митниці ДФС визначалась з врахуванням заявленої ціни товару, яка не відповідає даним митної декларації ЄС та фактури ЄС, то за результатами перевірки, митна вартість товару за МД №UA 205090/2018/077537 від 20.09.2018, відповідно до п. 54.4. ст. 54 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2155-VI (далі - ПКУ), за відсутності інших документально підтверджених відомостей, що враховуються при визначенні митної вартості, визначається на підставі відомостей фактури ЄС № №2018-01844 від 19.09.2018 тобто на рівні 142123,57 грн.

Відтак, відповідно до п. 54.4 ст.54 Податкового кодексу України за результатами перевірки визначено заниження податкових зобов`язань у сумі 20808,05 грн., з них: мита - 6502,52 грн, ПДВ - 14305,53 грн., які справляються при ввезенні товарів на митну територію України.

Розрахунок додаткових зобов`язань фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , які виникли внаслідок заниження митної вартості при переміщенні товарів через митний кордон України та оформлених згідно МД №UA 205090/2018/077537 від 20.09.2018, наведено у додатку 1 до цього акту на 1 -му аркуші, який є його невід`ємною частиною.

Як видно з матеріалів справи, а саме з акту перевірки в ході документальної невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, за фактом митного оформлення товарів по митній декларації №UA 205090/2018/077537 від 20.09.2018, встановлені порушення - п.2 ч. 2 ст. 52, п. 1 ч. 1 ст. 279 Митного кодексу України, пункту 190.1. статті 190 Податкового кодексу України, статті 3 Закону України від 28.12.2014 № 73-VIII «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті XII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі з 1994 року», щодо заниження бази оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість.

В результаті вищевказаних порушень фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 було занижено податкові зобов`язання по ввізному миту та податку на додану вартість на суму 20808,05 грн., з них: по ввізному миту на суму 6502,52 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України; по податку на додану вартість на суму 14305,53 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України.

На підставі вищенаведеного, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 06.06.2019 року №2 за платежем ПДВ з ввез. товар на суму 17881,91 грн., з них за основним платежем на суму 14305,53 грн., за штрафними санкціями на суму 3576,38 грн., і друге податкове повідомлення-рішення від 06.06.2019 року №2 за платежем мито на нафтоп. тран. засоб. на загальну суму 8128,15 грн., з них за основним платежем на суму 6502,52 грн., за штрафними санкціями на суму 1625,63 грн.

Не погоджуючися із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями від 06.06.2019 року №2 та від 06.06.2019 року №2, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Базою оподаткування додатковим імпортним збором та митом є митна вартість товару, відтак, основним питанням, яке підлягає вирішенню в межах цієї справи є правомірність збільшення митними органами митної вартості товару після завершення процедур митного оформлення.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів, серед іншого, і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Рішення про коригування митної вартості товарів - це індивідуальний правозастосовчий акт, яким закріплюються результати здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, в тому числі, і після їх випуску.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

Згідно до положень частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставами для коригування митної вартості, серед іншого, є надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За змістом частини 5 статті 54 та частини 2 статті 351 Митного кодексу України митні органи при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів уповноважені, серед іншого, звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості. Надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, є підставою для проведення документальної невиїзної перевірки.

Частиною 1 статті 352 Митного кодексу України (у редакції, що діяла на момент проведення перевірки) передбачено, що під час проведення перевірок посадові особи органів доходів і зборів можуть використовувати документи, визначені Митним кодексом України, податкову інформацію, експертні висновки, судові рішення, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Як видно з листа Литовської Республіки були надані документи щодо сплати коштів (касовий ордер) за автомобіль та декларацію країни відправника, але касовий ордер за №100018577 на суму 3 813 Євро та за №100018605 на суму 544 Євро, що підтверджує нібито сплату за автомобіль марки Форд, модель Фокус, ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_2 не відповідає сумі в розмірі 4 332 Євро, а виходить 4 357, яка складається з двох платежів, а саме:

ордер №100018577 на суму 3813 Євро - виписаний 07 вересня 2018 року,

ордер №100018605 на суму 544 Євро - виписаний 18 вересня 2018 року.

Тобто дані документи не доводять ніяких обставин по даній справі, однак на думку відповідача є беззаперечним доказом сплати ОСОБА_1 вартості за автомобіль в розмірі 4 332 Євро згідно Акту перевірки Відповідача.

Більш того дані касові ордери мають прізвище платника відмінні від ОСОБА_1 , а саме - ОСОБА_5 , яка жодного відношення до МД №UA205090/2018/077537 від 20.09.2018 року та автомобіля - немає.

Оцінюючи обставини справи, суд виходив з того, що позивачем під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість транспортного засобу і сплачено суми митних платежів на підставі первинних реєстраційних документів та оригіналу інвойсу. Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур. Рішення про коригування митної вартості митним органом не приймалося. Додаткових досліджень податковими та митними органами не проводилося, а інформація, отримана від уповноважених органів іноземних держав, стосувалася факту ймовірної підробки документів.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями, серед іншого, є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.

Отже, відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 06 червня 2019 року за №2 та №2 до позивача були застосовані двічі штрафні фінансові санкції, що в свою чергу вказує на незаконність Рішень в частині штрафних санкцій.

Так, відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка висловлена у рішеннях «Надточій проти України», «Озтюрк проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів» «Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії», гарантії прав людини, передбачені Конвенцією щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно кримінально-правовим за національним правом; колом адресатів та правовими наслідками для адресатів.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Також слід врахувати п. 56.21 ст. 56 ПК України, де передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, колізії законодавства трактуються на користь платника податків. Така позиція викладена й у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України".

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем обґрунтовано та правомірно при митному оформленні транспортного засобу застосовано ставки акцизного податку, визначені Законом № 1389, а тому відсутні підстави для донарахування сум митних платежів.

Щодо позовної вимоги про поновлення строку для звернення з адміністративним позовом, то суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України пов`язує відлік строку (1095 календарних днів), протягом якого може бути стягнутий податковий борг, з днем виникнення податкового боргу, то й останнім днем звернення до суду є 1095 день (п. 56.18. ст. 56 ПКУ) з моменту отримання спірного податкового повідомлення-рішення.

З матеріалів справи відомо, що позивач тривалий час перебував закордоном, що і стало причиною пропуску строку для звернення до суду.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

На час відкриття провадження у справі суд дійшов висновку, що доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду є обґрунтованими.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. Поновити строк для звернення до суду для оскарження податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Тернопільській області №2 та №2 від 06.06.2019 р., як такий, що пропущений з поважних причин.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області:

- форми "Р" №2 від 06.06.2019 р.;

- форми "Р" №2 від 06.06.2019 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 40 коп. понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 43142763).

Головуючий суддя Подлісна І.М.