Справа № 460/5488/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 рокуСправа № 460/5488/20 пров. № А/857/13436/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2020 року (суддя Борискін С.А., м.Рівне, повний текст складено 7 вересня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУПФ) в якому просила:

визнати протиправними дії відповідача щодо непризначення позивачу пенсії за віком з 01.05.2020;

зобов`язати ГУПФ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.05.2020.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУПФ щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII), з 04.06.2020. Зобов`язано ГУПФ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, з 04.06.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що в розумінні статті 55 Закону №796-XII, наданими пенсійному органу документами у позивача не підтверджується наявність у позивача необхідного страхового стажу (21 рік). За таких обставин, вважає, що підстави для призначення пенсії позивачу відсутні.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в розглядуваному випадку, позивач не може бути позбавлена свого права на включення при обрахунку загального стажу спірних періодів роботи лише з підстав відсутності відповідних записів у її трудовій книжці, так як такі періоди підтверджені відповідними довідками, які є чинними, ніким не скасованими та недійсними не визнавалися. Відповідальності за правильність і повноту записів у трудовій книжці позивач не несе.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення 10.12.1993 серії НОМЕР_1 , Рівненською обласною державною адміністрацією (а.с.8).

Відповідно до змісту такого посвідчення позивач має право на пільги і компенсації встановлені Законом №796-XII для осіб, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого, добровільного відселення за умови, що вони постійно проживали на день аварії або на 1 січня 1993 р. у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно довідки Старосільської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області від 20.05.2020 №3718 ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та постійно проживає в Рівненській області Рокитнівського району с.Старе Село з 26.04.1986 і по 01.05.1987, з 10.10.1987 по 10.05.1988 та з 01.01.1991 по даний час (а.с.16).

04.06.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статі 55 Закону №796-XII (а.с.31).

Листом від 19.06.2020 за №1700-0301-8/17606 пенсійним органом відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 років 8 місяців 9 днів. Водночас, до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 12.05.1992 по 15.07.1992, зазначений в трудовій книжці позивача, оскільки не надана довідка про період роботи на підставі записів про трудову участь з урахуванням виробленого мінімуму (а.с.17-18).

Згідно з розрахунком страхового стажу ОСОБА_1 ГУПФ для розрахунку її пенсії враховано 20 років 8 місяців і 9 днів страхового стажу: з 01.05.1993 по 26.10.1993; з 03.05.1995 по 25.07.1995; з 09.04.1999 по 01.12.2000; з 02.03.2001 по 26.11.2001; з 11.12.2001 по12.12.2002; з 22.01.2003 по 31.03.2003; з 01.04.2003 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 11.06.2018; з 31.07.2018 27.05.2019; з 23.07.2019 по 17.04.2020 (а.с.19).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), Законом «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом №796-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

У відповідності до частини першої статті 26 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Абзацом 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки відповідно встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Водночас, відповідно до частини другої статті 55 Закону №796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини другої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Аналогічний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17, 26 вересня 2018 року у справі №205/4589/16-а.

Крім того, суду слід зазначити, що вимогу щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до «Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 с.Старе Село Рокитніського району Рівненської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

При цьому, ГУПФ не заперечується те, що позивач з 26.04.1986 і по 01.05.1987, з 10.10.1987 по 10.05.1988 та з 01.01.1991 по даний час проживає в зоні гарантованого добровільного відселення.

Разом з тим, відповідно до записів трудової книжки позивач працювала з 12.05.1992 по 15.07.1992 в колгоспі імені Леніна Гребінківського району Полтавської області (а.с.9).

Вказані записи виконано без виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою роботодавця.

Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2019 року по справі №307/541/17 зазначив, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних, та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивача страхового стажу у зазначений період.

Тобто, відсутність відповідних документів на зберіганні в архівних установах не може анулювати записи трудової книжки та позбавити позивача права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Поряд з цим, судом також встановлено, що відповідно до довідки Слободо-Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області від 27.07.1993 №32 ОСОБА_1 тимчасово працювала в колгоспі імені Кагамлика на різних роботах з 01.05. по 01.08.1989 та з 01.09. по 01.11.1989. Відпрацьовано 87 днів (а.с.14).

Долученою до матеріалів справи позивачем архівною довідкою трудового архіву Гребінківського району Полтавської області від 30.06.2020 №01-12/П-125 підтверджено, що в книзі обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу імені Кагамлика с. Слобода-Петрівка Гребінківського району Полтавської області за 1989 рік є дані про 87 відпрацьованих людиноднів за рік (а.с.15).

Суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на включення при обрахунку загального стажу періодів роботи за 1989 рік (87 днів) лише з підстав відсутності відповідних записів у її трудовій книжці, так як такі періоди підтверджені відповідними довідками, які є чинними, ніким не скасованими та недійсними не визнавалися. Відповідальності за правильність і повноту записів у трудовій книжці позивач не несе.

ОСОБА_2 одночасно з поданням заяви про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку надала всі наявні у неї на дату звернення документи для призначення пенсії (а.с.31-32).

Між тим, відповідно до норм Закону №796-XII початкова величина зниження пенсійного віку ОСОБА_2 становить 3 роки, оскільки в період аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 01.05.1987 позивач проживала в зоні гарантованого добровільного відселення.

Тому посилання апелянта на відсутність у трудовій книжці позивача записів про кількість вихододнів за період роботи з 12.05.1992 по 15.07.1992 у колгоспі, в результаті чого неможливо при призначення пенсії позивача зменшити загальний пенсійний вік та відповідний страховий стаж на 6 років, не можуть слугувати підставою для відмови у призначенні пенсії, позаяк вказана обставина не спростовує факту проживання позивача на територіях радіоактивного забруднення в період з 26.04.1986 і по 01.05.1987, з 10.10.1987 по 10.05.1988 та з 01.01.1991 по даний час.

Матеріалами справи підтверджується і самим апелянтом у відповіді про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 від 19.06.2020 не заперечується можливість зниження пенсійного віку позивача на призначення пенсії на 3 роки у зв`язку з наявністю необхідного періоду проживання на територіях радіоактивного забруднення.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років (початкова величина зниження пенсійного віку, яка складає відповідно до Закону №796-XII 3 роки + 3 роки за 6 повних років проживання).

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм процесуального та матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Згідно зі статтею 316 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний

Повне судове рішення складено 8 лютого 2021 року.