Справа № 640/15656/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Київ № 640/15656/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

19.08.2019 ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.04.2019 №3-2615.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим повідомленням-рішенням від 26.04.2019 №3-2615 нараховано ОСОБА_1 податкове зобов`язання з земельного податку за 2019 рік у сумі 40942,22 грн як користувачу земельної ділянки площею 140 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зауважує, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , однак не користувачем земельної ділянки за вказаною адресою.

Позивач наголошує на тому, що відповідачем не надано відомостей з державного земельного кадастру, які підтверджували показники, на підставі яких вираховувалася площа земельної ділянки, на яку нарахований земельний податок. При цьому, з витягу з бази даних державного земельного кадастру станом на 12.03.2012 вбачається, що на земельній ділянці з обліковим кодом 76:036:018 взагалі розташовано 7 (сім) будинків (по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 ), а тому невідомо з чого контролюючий орган виходив, визначаючи при розрахунку розмір земельної ділянки в 140 кв.м. та чи відповідає зазначена площа вимогам статті 286 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України).

Також позивач зазначає, що спірне рішення не містить вказівки на підставу його прийняття. До спірного рішення відповідач не додав розрахунок податкового зобов`язання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2019 відкрито скорочене провадження у справі. Призначено справу до розгляду правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що позивач у 2019 році була власником нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , отже й користувачем земельної ділянки, на якій розташоване таке приміщення, а тому позивач зобов`язана сплачувати земельний податок за належну їй земельну ділянку, на якій розташована така будівля (споруда, її частина), з урахуванням площі прибудинкової території. При цьому відсутність факту реєстрації майнових прав на таку земельну ділянку не звільняє позивача від обов`язку сплати земельного податку.

Керуючись нормою частини п`ятої статті 262 КАС України, суд здійснював розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить нежиле приміщення №17 3-го поверху (літ. «А»), загальною площею - 140,30 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу цього приміщення від 05.03.2003, зареєстрованим у Київському міському бюро технічної інвентаризації 13.03.2003 під реєстровим №2652-п.

26.04.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №3-2615, яким відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 286.5 статті 286 ПК України визначено суми податкового зобов`язання ОСОБА_1 за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 40 942,22 грн.

Позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 №3-2615, а тому звернулась до суду із вказаним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов з наступних висновків.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базою оподаткування, згідно приписів пункту 271.1 статті 271 ПК України, є:

271.1.1. нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

271.1.2. площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до абзацу першого пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

За правилами пункту 286.1 статті 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр":

державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування;

публічна кадастрова карта (ПКК) - це інформаційний портал, на якому оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру.

У відповідності до статті 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина друга статті 15 зазначеного Закону).

За приписами статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України. За статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Отже, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 21.05.2020 у справі №804/5484/16.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 , як власник нежилого приміщення №17 3-го поверху (літ. «А»), загальною площею - 140,30 кв.м., яке знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , є платником земельного податку за вказану земельну ділянку.

Водночас, на контролюючий орган покладено обов`язок по нарахуванню сум земельного податку на підставі відомостей з державного земельного кадастру, пропорційно тій частині площі будівлі, яка належить позивачу, з урахуванням прибудинкової території.

З даних публічної кадастрової карти судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться земельна ділянка з обліковим кодом :76:036:018.

За даними сервісу Google-maps та наданого позивачем витягу з бази даних державного земельного кадастру станом на 12.03.2012 встановлено, що на земельній ділянці №:76:036:018 за адресою: АДРЕСА_1, розташовано 7 будинків (по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 ).

Крім того, згідно наданого позивачем витягу з бази даних державного земельного кадастру станом на 12.03.2012 користувачем вказаної земельної ділянки є лише Житлово-експлуатаційна контора №601.

У відзиві на позовну заяву відповідач навів розрахунок податкового зобов`язання позивача, нарахованого на підставі податкового повідомлення-рішення від 26.04.2019 №3-2615, згідно якого відповідачем враховано площу земельної ділянки - 140,30 кв.м.

Однак, доказів того, що вказана відповідачем площа земельної ділянки відповідає даним державного земельного кадастру, а також доказів отримання відповідачем відомостей з державного земельного кадастру для нарахування вказаного податкового зобов`язання матеріали справи не містять.

При цьому, суд зауважує, що для правильного розрахунку суми податкового зобов`язання позивача, відповідач повинен був керуватись вимогами пункту 286.6 статті 286 ПК України та визначити податкове зобов`язання позивача пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в її користуванні, з урахуванням прибудинкової території. Водночас, відповідачем не доведено того, що визначення площі земельної ділянки яка є об`єктом оподаткування, проведено з урахуванням вимог пункту 286.6 статті 286 ПК України.

Враховуючи, що підставою для нарахування земельного податку є виключно дані Державного земельного кадастру, натомість відповідачем здійснено таке нарахування виходячи з даних, отриманих з невідомих джерел, а також без відповідного визначення площі земельної ділянки яка є об`єктом оподаткування, суд переконаний, що проведений відповідачем розрахунок не можна вважати вірним.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 58.1 статті 58 ПК України та Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Водночас, відповідачем всупереч вказаних норм не надано до спірного податкового повідомлення-рішення розрахунку щодо встановлених сум нарахованого земельного податку з фізичних осіб.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що позивачем доведено неправомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, а відповідач не надано доказів протилежного, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.04.2019 №3-2615.

При вирішенні даної справи суд також враховує висновок Верховного суду, який викладено у постанові від 17.09.2020 у справі №816/1743/16 та згідно якого, дійшовши висновку про необґрунтованість розрахунку податкового зобов`язання, нарахованого згідно оскаржуваного рішення контролюючого органу, суд з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та його основних засад, повинен межах повноважень та враховуючи повноту встановлених обставин справи, встановити належний розмір податкового зобов`язання.

Однак, у даному випадку суд позбавлений можливості визначити належний розмір податкового зобов`язання позивача зі сплати земельного податку у 2019 році з огляду на відсутність даних щодо площі земельної ділянки на якій розташоване, належне позивачу приміщення, а також даних щодо власників та площі належних їм приміщень, які розташовані на цій же земельній ділянці.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявної у матеріалах справи квитанції від 19.08.2019 №ПН17008601 позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 768,4 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 26.04.2019 №3-2615.

Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,4 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43141267).

Суддя О.М. Чудак