Справа № 280/8052/20
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 280/8052/20
Суддя І інстанції Сацький Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо проведення стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати бездіяльність протиправною Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо не перевірення стану виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року на момент виконання виконавчих дій 18.09.2019 року, нарахування боргу у розмірі 6990 гривень, що складається із виконавчого збору у розмірі 6400 гривень та виконавчих витрат у розмірі 250 гривень, звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 6990 гривень, направлену для виконання до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України;

- зобов`язати Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Мелітопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області визнати недійсним акт від 18 вересня 2019 року, скасувати дві постанови від 19.09.2019 року про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 6400 гривень, та про стягнення з позивача виконавчих витрат у розмірі 250 гривень, дві постанови від 02.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача виконавчого збору та виконавчих витрат, постанову від 26 жовтня 2020 року №18.28-38/90855 о звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 6990 гривень, складену Мелітопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) направлену для виконання до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у розмірі стягнення 6990 гривень;

- зобов`язати Мелітопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не проводити стягнення з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів ОСОБА_1 на підставі документу виконавчого провадження №320/13248/14, виданого на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії щодо не проведення стягнення.

Ухвала суду обґрунтована тим, що позивач не погоджується з оскаржуваними постановами Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відкритими за виконавчим листом, на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 року в рамках цивільної справи №320/13248/14-ц яке переглядається за нововиявленими обставинами, а тому названий спір підлягає розгляду Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, згідно з якою просить її скасувати та матеріали адміністративної справи №280/8052/20 направити до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на положення ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження, відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця чи посадових осіб органів державної служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскарженні сторонами , іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченого законом. Зазначене свідчить, що вирішення спору по даній справі не підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, а відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому фіксування судового засідання відповідно до ст. 229 КАС України не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. Розгляд справи судом, до юрисдикції якого її розгляд не відноситься, є порушенням положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведеного вбачається, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, згідно із ч.6 ст. 21 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що поміж усіх позовних вимог ОСОБА_1 є позовні вимоги про скасування постанов від 19.09.2019 року про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 6400 гривень та про стягнення з позивача виконавчих витрат у розмірі 250 гривень, а також похідних від цих вимог, які підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки положенням ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та не встановив, які з позовних вимог ОСОБА_1 підсудні адміністративному суду, а які ні, що мало наслідком передчасний висновок про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував та не в повному обсязі дослідив фактичні обставини, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про те, що позовна заяв в повній мірі не належить розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 310, 312, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова