Справа № 160/5313/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2021 року м. Дніпросправа № 160/5313/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 року (суддя Прудник С.В., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 31.07.2020 року) у адміністративній справі №160/5313/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про зобов`язання повторно розглянути заяву про визнання біженцем, суд, -

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 року позовні вимоги задоволено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилось Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права. Апелянт зазначав, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Цим Законом передбачено порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Відповідно до вимог статей 5, 7 цього Закону єдиною підставою для ініціювання процедури про надання статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту є подання заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту встановленого зразка, який затверджений наказом МВС України від 07.09.2011 року №649 та доступний у публічному доступі. Апелянт зазначав, що ОСОБА_1 не звертався особисто із заявою-анкетою, встановленого зразка та не надав документи, які підтверджують обставини, на які він посилався у заяві, однак цю обставину не врахував суд першої інстанції, а зобов`язав розглянути заяву, яка не відповідає зразку. Апелянт зазначав, що заяви, з якими ОСОБА_1 звертався не можуть бути розглянуті відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», у тому числі при прийнятті рішення про відмову у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, а тому такі заяви були розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та надані відповіді, якими роз`яснено ОСОБА_1 про звернення у порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», які не є рішеннями , а тому не можуть бути оскаржені в суді.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не передбачено такої підстави для розгляду поданої до міграційної служби заяви з проханням надати захист в Україні, як повторність звернення з такою заявою, рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідачем не було прийнято, залишаючи без розгляду заяву позивача, відповідач послався не те, що заява подана невстановленої форми, а тому не є заявою, яку слід розглядати відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Суд першої інстанції зазначав, що відповідачем у своїх відповідях взагалі не було надано оцінки заявам позивача згідно Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Закону України «Про звернення громадян».

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2019 року у справі №1-м/204/13/19 до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) строком на 12 місяців, до вирішення Міністерством юстиції України питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Республіки Корея у зв`язку зі скоєнням на території Республіки Корея кримінального злочину, який відповідає ч.3 ст.185 КК України та перебуванням його в міжнародному розшуку по червоній картці Інтерполу з метою арешту та екстрадиції, ініціатором розшуку є правоохоронні органи Південної Кореї.

Встановлено, що, перебуваючи в ДУ Міністерства юстиції України «Дніпровска установа виконання покарань (№4), ОСОБА_1 31.01.2020 року звернувся до Державної міграційної служби України із заявою про визнання його біженцем у зв`язку з тим, що він категорично відмовляється їхати в Корею, оскільки боїться за своє життя, здоров`я та свободу, так як в Кореї дуже погано відносяться до корейців, які народились не в Кореї; зазначав, що його спочатку депортували, а потім незаконно «заочно» засудили по законам Кореї, сфальшованим документам кримінальної справи. 14.02.2020 року листом №К-422/6/1201-20 ДМС України направила заяву ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області для здійснення необхідних процедурних заходів, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 року №649. Листом від 19.02.2020 року за №К/1201.3.3/2402-20 ГУ ДМС України в Дніпропетровській області розглянуло звернення ОСОБА_1 та роз`яснило йому порядок подачі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Встановлено, що, перебуваючи в ДУ Міністерства юстиції України «Дніпровска установа виконання покарань (№4), ОСОБА_1 23.04.2020 року звернувся до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою-анкетою про визнання його біженцем та надання йому додаткового захисту з тих же підстав, які вказував у попередній заяві. Листом від 05.05.2020 року за №К-832/6/1201-20/1201.3.3/4923-20 ГУ ДМС України в Дніпропетровській області повторно роз`яснило ОСОБА_1 порядок подачі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 19.10.2020 року №2108К ДУ Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор» повернув Дніпропетровському окружному адміністративному суду копію рішення від 31.07.2020 року у справі №160/5313/20 без вручення у зв`язку з тим, що згідно облікових даних картотеки ОСОБА_1 вибув 09.07.2020 року до Міжнародного аеропорту «Бориспіль» для подальшої передачі компетентним органам Кореї.

Відповідно до пунктів 1, 4, 8, 13 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; додатковим захистом є форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті; заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті; особою, яка потребує додаткового захисту, є особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до частин 5,6 ст.5, ч.1 ст.6, частин 1, 2, 7, 8, 9, 12 ст.7, частин 1, 4, 5, 6, 7 ст.8, частин 1, 2, 6, 11 ст.9, частин 5, 13 ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися. Не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, зокрема, яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів. Оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника. Заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, його прізвище, ім`я, по батькові та інші дані про нього попередньо, до встановлення особи, записуються за його вказівкою, про що зазначається в реєстраційному листку на особу та робиться відповідний запис на заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються також по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання. Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. У разі прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні. Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися. У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення. Розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців. Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону. Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується, якщо особа оскаржує таке рішення.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.4, 3.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 року №649 ці Правила визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом, встановленої форми. Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановленої форми; під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб. У разі відсутності підстав для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, зокрема забезпечує можливість для заявника особисто або за допомогою законного представника скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Заявник зобов`язаний також надати всі наявні у нього документи та інформацію, що необхідні для обґрунтування заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або зазначити причини, через які ці документи та інформація не можуть бути надані, та повідомити, де такі документи знаходяться чи можуть знаходитися або хто може надати чи підтвердити відповідну інформацію.

Отже, хоча вище вказаним Правилами затверджено форму заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак, ці Правила зобов`язують працівника міграційної служби надавати допомогу особі, яка звернулася з питанням щодо визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткової допомоги, у складанні заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За-за таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що залишення без розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 про визнання його біженцем з підстав подання заяви невстановленої форми суперечить законодавству, яке регулює ці питання.

Матеріалами справи встановлено, що на час звернення із заявою-анкетою ОСОБА_1 був арештований та перебував в ДУ Міністерства юстиції України «Дніпровска установа виконання покарань (№4), що, на думку суду апеляційної інстанції, не звільнювала відповідача здійснити необхідні процедурні заходи, передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 року №649.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що відповідачем протиправно залишено без розгляду заяву-анкету ОСОБА_1 та не прийнято рішення по суті звернення.

При вирішенні спору по суті, суд апеляційної інстанції зазначає, що адміністративний суд, з урахуванням вимог позовної заяви та позиції сторін, повинен застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці, оскільки кожна особа має право на ефективний засіб юридичного захисту, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють офіційні повноваження.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що розгляд заяви по суті, незалежно від результатів її розгляду (відмови у задоволенні чи задоволенні заяви) має більший ефективний спосіб захисту, чим залишення заяви без розгляду, оскільки є більш зрозумілим для особи, яка подала заяву.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 року у адміністративні справі №160/5313/20 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова