Справа № 120/8134/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 лютого 2021 р. Справа № 120/8134/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду, з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), у якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 17 від 20.10.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати йому до страхового стажу період роботи в колгоспі «Перше Травня» с. Кудлаї Немирівського району Вінницької областідосягненням мною 16 річного віку - фактично 40, 10 та 123 здійснених мною вихододнів за 1974 р., 1975 р., 1976 р. (червень-вересень)на підставі довідки № 28 від 08.10.2020 року, виданої Приватним сільськогосподарським підприємством ПСП «Єдність» пропорційно відпрацьованому часу та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

стягнути на його користь сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення йому пенсії за віком, додавши до заяви усі необхідні документи.

За результатами розгляду такої заяви, відповідачем прийнято рішення № 17 від 20.10.2020 року, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, який, за обрахунками відповідача, становить 25 років 10 місяців 12 днів із необхідних 27 років.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним, відтак, з метою захисту свої прав та інтересів позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 04.01.2021 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

26.01.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов у якому зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема з 01.01.2020 року не менше 27 років . Отже, позивач має право звертатись за призначенням пенсії після досягнення ним 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років.

Відповідач вказав, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж заявника становить 25 років 10 місяців 12 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком.

Отже, відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 27 років. Також позивачу було роз`яснено, що за наявності страхового стажу 25 років 10 місяців 12 днів, останній набуде права на призначення пенсії за віком після досягнення 63 річного віку.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши інші докази, судом встановлено наступне.

12.10.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду даної заяви, відповідачем прийнято рішення № 17 від 20.10.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 27 років.

Мотивами прийняття такого рішення слугувало те, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж заявника становить 25 років 0 місяців 12 днів, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком. Так, до загального трудового стажу заявника не зараховано період роботи в колгоспі «Перше Травня» до досягнення ним 16-річного віку - фактично 40, 103 та 123 здійснених ним вихододнів за 1974 рік, 1975 рік, 1976 рік (червень-вересень) відповідно, згідно наявної уточнюючої довідки, з огляду на те, що він не був членом даного колгоспу, а відповідна трудова участь зараховується до стажу в разі підтвердження членства, що передбачено Типовим уставом колгоспу, затвердженого постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 року №910.

Також позивача повідомлено про те, шо він має право на добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Вважаючи, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу період його роботи в колгоспі «Перше Травня» до досягнення ним 16-річного віку, у зв`язку з чим незаконно відмовив йому у призначені пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Статтею 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 56 Закону від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Пунктом 3 Примірного Статуту колгоспу, прийнятого Третім Всесоюзним з`їздом колгоспників, затвердженим Постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 28 листопада 1969 року за N 910 було передбачено, що членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання своєю працею приймати участь в колективному господарстві колгоспу. Прийом в члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління колгоспу в присутності особи, що подала заяву. На кожного члена колгоспу ведеться "трудова книжка колгоспника" єдиного зразка.

Враховуючи наведені норми відповідачем зроблено висновок, що до трудового стажу зарахувуються лише періоди членства в колгоспах.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача прийнято у члени колгоспу 01.01.1978 року, а тому відповідачем не зараховано до його стажу період роботи у колгоспі за 1974-1976 роки до досягнення позивачем 16 річного віку.

Оцінюючи висновки пенсійного органу щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача в 1974, 1975, 1976 роках в колгоспі «Перше Травня» у зв`язку з недосягненням 16 річного віку, суд зазначає наступне.

Розділом VI зазначеного Примірного Статуту колгоспу врегульовано питання організації, оплати та дисципліни праці та, зокрема, встановлено, що всі роботи в суспільному господарстві колгоспу виконуються особистою працею колгоспників. Прийом на роботу спеціалістів та інших працівників допускається лише у тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних спеціалістів або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні строки силами колгоспників. Формами організації виробництва та праці є дільниці, ферми, бригади, ланки та інші виробничі підрозділи.

Аналіз вищенаведених правових норм, що діяли у спірний період часу, свідчить про можливість залучення інших працівників у випадках, коли в колгоспі немає відповідних спеціалістів або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні строки силами колгоспників.

Також суд враховує, що безпосередні умови членства в колгоспі «Перше Травня» с. Кудлаї Немирівського району Вінницької області мали визначатися в конкретному статуті такого колгоспу, прийнятому загальними зборами членів колгоспу та зареєстрованому в виконавчому комітеті районної Ради депутатів, що передбачалося п. 59 Розділом ХІІ Примірного Статуту колгоспу.

В той же час зі змісту оскаржуваного рішення про відмову в призначені пенсії не вбачається, що відповідачем досліджувалися умови членства осіб в колгоспі «Перше Травня» с. Кудлаї Немирівського району Вінницької області.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність імперативної заборони прийняття на роботу, в тому числі в якості члена колгоспу чи за трудовим договором особу, яка досягла 14 років.

Як слідує із Архівної довідки від 25.09.2020 року, виданої архівним відділом Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області, загальними зборами колгоспу "Перше Травня" с.Кудлаї колгосп "Перемога" с.Дубовець з`єднано з колгоспом "Перше Травня" с.Кудлаї із наданням назви укрупненому колгоспу "Перше травня" с.Кудлаї (10.02.1960 року). Загальними зборами членів колгоспу "Перше травня" с.Кудлаї колгосп реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство "Перше Травня" с.Дубовець (24.11.1992року). Загальними зборами членів колективного сільськогосподарського підприємства «Перше Травня» с. Дубовець (протокол від 19 лютого 2000 р. № 3) колективне сільськогосподарське підприємство «Перше Травня» с. Дубовець реорганізовано у сільськогосподарський виробничий кооператив «Перше Травня» с. Дубовець.

Відповідно до наданих позивачем довідок, ПСП «Єдність» є приватним сільськогосподарським підприємством, що створене на майновому паї в процесі реорганізації КСП «Перше Травня» та приєднання СВК «Перше Травня» в частині майна, що залишилося після його розпаювання, згідно рішення зборів СВК від 31.03.2001 року і є його правонаступником.

Згідно довідки ПСП «Єдність» № 28 від 08.10.2020 року, позивач дійсно працював в колгоспі «Перше Травня» с. Кудлаї Немирівського району Вінницької області та виробив з 1974 по 1977 роки слідуючу кількість людино-днів:

1974 року - 40 людино-днів та нараховано заробітну плату 52,52 крб.; 1975 року - 103 людино-днів та нараховано заробітну плату 157,96 крб.; 1976 року - 13 людино-днів та нараховано заробітну плату 62,83 крб.; 1977 року - 6 людино-днів та нараховано заробітну плату 16,96 крб.

Таким чином, судом встановлено відсутність документів, що підтверджували б членство в колгоспі позивача. Разом з тим, довідкою ПСП «Єдність» № 28 від 08.10.2020 року підтверджено, що позивач дійсно працював в колгоспі «Перше Травня» с. Кудлаї Немирівського району Вінницької області та виробив з 1974 по 1977 роки відповідну кількість людино-днів.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У відповідності до пункту 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Тобто в цьому випадку відповідачу слід було б врахувати, що якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було недостатньо або на момент розгляду відповідної заяви існує сумнів їх достовірності, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, чи вчинити інші дії задля забезпечення реалізації позивачем його права на соціальний захист.

За наведених вище обставин, не зарахування відповідачем до трудового стажу період роботи позивача в 1974, 1975, 1976 (червень-вересень) році в колгоспі «Перше Травня» с. Кудлаї Немирівського району Вінницької області із тих мотивів, які викладені в оскаржуваному рішенні № 17 від 20.10.2020 року, не можна вважати обґрунтованим.

Відтак, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач не надав належної правової оцінки тим доказам, які надані позивачем для підтвердження стажу, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про неможливість врахування позивачу до страхового стажу період його роботи в колгоспі «Перше Травня» та фактично здійснені позивачем вихододні у 1974, 1975, 1976 роки (червень- вересень).

А тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 17 від 20.10.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком не відповідає передбаченим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу відповідні періоди роботи та призначити позивачу пенсію за віком, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки саме відповідач наділений повноваженнями щодо розрахунку стажу, віку та призначення пенсії, з метою ефективного захисту права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вимог п. 4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, що позов задоволено частково, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 840,80 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 17 від 20.10.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100 )

Повне судове рішення складено та підписано суддею 08.02.2021 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна