Справа № 308/13379/20
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2021-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Зборовської Х.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Котубей О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, згідно з якою просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 748670 від 06.12.2020 року.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 06.12.2020 року, о 12 год. 30 хв., за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 140, напроти відділення «Ощадбанку» ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Пежо Боксер» (спеціалізований), номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом, допустив зіткнення з транспортним засобом «Хюндай Соната», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який зупинився. На ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 292988 від 06.12.2020 року. Однак, на водія транспортного засобу «Хюндай Соната», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , також було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 748670 від 06.12.2020 року, яку позивач вважає протиправною.

Зазначає, що як вбачається з оскаржуваної постанови, водію транспортного засобу «Хюндай Соната», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , інкримінується зупинку другим рядом та порушення п. 15.4 ПДР. Однак, в матеріалах справи відсутній будь-який доказ інкримінованого порушення ПДР, в тому числі, що транспортний засіб поставлений саме на проїзній частині, а не іншій частині дороги. Як вбачається із оскаржуваної постанови, до неї не додається жодного доказу, в графі «до постанови додаються» міститься прочерк. Позивач зауважує, що аналогічна позиція щодо неможливості притягнення до відповідальності за відсутності доказів, які відповідають вимогам ст. 251 КУпАП в матеріалах справи підтримана рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.10.2019 року у справі № 357/10134/17.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11.01.2021 року представником відповідача до суду подано відзив на позов, копію якого та доданих до нього документів надіслано позивачеві, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що 06.12.2020 року під час несення служби в м. Ужгороді екіпаж патрульної поліції отримав виклик про ДТП без травмованих. Прибувши на місце події було виявлено учасників ДТП та встановлено, що водій, автомобіля «Peugeot Boxer», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , який здійснив зупинку на проїзній частині другим рядом позаду нього. Стосовно водія автомобіля «Peugeot Boxer», номерний знак НОМЕР_1 , було складено протокол за ст. 124 КУпАП. При цьому водій, який поставив автомобіль «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , другим рядом на проїзній частині порушив п. 15.4 ПДР, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 122 КУпАП. Водієм зазначеного автомобіля виявився ОСОБА_1 . Інспектор належним чином пояснив суть правопорушення, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 15.4 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення про складення адміністративних матеріалів щодо позивача. Після цього водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 255 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та під підпис запропоновано отримати її копію.

Представник відповідача у відзиві вказує, що позивач мотивує свої вимоги тим, що в матеріалах справи відсутній докази того, що він поставив автомобіль «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , на проїзній частині другим рядом. Звертає увагу, що такі твердження позивача не відповідають дійсності, так як в ході фіксації обставин ДТП було складено схему, згідно з якою автомобіль «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , дійсно здійснив зупинку другим рядом, при цьому в схемі міститься підпис позивача, який підтверджує розміщення транспортних засобів (схема додається). Крім того, в ході підготовки відзиву представник відповідача отримав відеозапис з муніципальних відеокамер з моментом вчинення адміністративного правопорушення (додається). Зауважує, що на момент розгляду справи розміщення транспортних засобів поліцейські бачили особисто та зафіксували його в схемі ДТП, а відтак, візуальне спостереження інспекторів в даному випадку підтверджене належними та допустимими доказами, що в свою чергу виключає підстави для задоволення позову.

Представник відповідача звертає увагу, що пункт 15.4 ПДР знаходиться в розділі 15 ПДР «Зупинка і стоянка», проте в ньому не передбачається ні зупинка, ні стоянка автомобіля в два і більше ряди, а визначено, що транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Вказана цим пунктом заборона направлена на збільшення пропускної здатності проїзної частини та забезпечення маневрів транспортних засобів, які здійснили зупинку або стоянку біля правого краю проїзної частини. Таким чином, поняття «ставити» транспортний засіб включає в себе і зупинку і стоянку незалежно від часу і мети їх здійснення, а тому з`ясовувати обставини про час і мету зупинки транспортного засобу позивача немає необхідності.

Крім того, представник відповідача у поданому відзиві вважає, що адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів, ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративної відповідальності. Отже, як зауважує представник відповідача, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.

04.02.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, копію якої надіслано відповідача, в якому зазначає, що як вбачається із оскаржуваної постанови, до неї не додається жодного доказу, в графі «до постанови додаються» міститься прочерк, а отже, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач не може посилатися на жоден доказ, оскільки згідно з самою постановою в її основу не було покладено жодного доказу вчинення правопорушення. Таким чином, вважає, що згідно з оскаржуваною постановою посадова особа, яка її приймала, не оцінювала жодного доказу вчинення адміністративного правопорушення.

Позивач у відповіді на відзиві наголошує, що як вбачається із відзиву відповідач на обґрунтування законності винесеної постанови додає компакт диск із муніципальних відеокамер та копію схеми ДТП, однак, надані відповідачем докази є недопустимими через те, що відповідно до ч. 3 ст. 283 КУПАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). Однак, як вбачається із відзиву відповідача, в ході підготовки самого відзиву представник відповідача отримав відеозапис із муніципальних відеокамер. Таким чином, долучений до відзиву відеозапис не досліджувався при складенні постанови та не був долучений до переліку доказів у встановленому порядку, що не відповідає ч. 2 ст. 77 КАС України. Також, на підтвердження законності оскаржуваної постанови відповідач долучає схему місця ДТП, яка йде додатком до протоколу про адміністративне правопорушення № 292988, тобто у іншій справі про адміністративне правопорушення, де позивач не є особою, яку притягали до адміністративної відповідальності, а отже був позбавлений прав, які передбачені ст. 268 КУпАП. Враховуючи зазначене, вважає, що використання доказів, які зібрані у справі про адміністративне правопорушення, де позивач не був особою, яку притягали до адміністративної відповідальності, у справі, де позивача притягають до адміністративної відповідальності, є протиправним, оскільки порушує його права, передбачені ст. 268 КУпАП та здійснюється не у порядку, який передбачений КУпАП. Позивач вказує, що якби він знав, що підписуючи схему ДТП така буде враховуватися при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, то міг скористатися правом зберігати мовчання, не свідчити проти себе, скористатися правничою допомогою і вибрати іншу тактику захисту. Відповідно, така схема ДТП отримана з порушенням вимог законодавства та докази, отримані на її підставі чи інформація, яка міститься в схемі ДТП є «плодами ядовитого дерева» і не можуть бути використані ні відповідачем, ні судом для підтвердження наявності в діях позивача порушення.

Щодо неможливості застосування п. 15.4 ПДР при зупинці транспортного засобу та абсурдності такої практики відповідача, позивач у відзиві посилається на рішення апеляційних судів та зазначає, що з логіки відповідача штрафувати за п. 15.4 ПДР можна було б будь-якого водія транспортного засобу, який виїздить із першого ряду, оскільки для цього маневру необхідно дати задню, переміститися у другий ряд, зупинитися, лише після нього поїхати в перед.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та додані до нього компакт диск із відеозаписом з муніципальних відеокамер та копії схеми ДТП, просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою інспектора взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП лейтенанта поліції Чиженко М.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 748670 від 06.12.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 06.12.2020 року, о 12.30 год., в м. Ужгород, вул. Собранецька, 140, водій здійснив зупинку другим рядом, чим порушив п. 15.4 ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 15.1 ПДР передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до п. 15.2 ПДР за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Згідно з визначеннями термінів, що наведені у п. 1.10 ПДР: проїзна частина це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги; зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів або навантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог ПДР (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо ); стоянка це припинення руху транспортного засобу на час більше 5 хвилин з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог ПДР, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Пунктом 15.4 ПДР визначено, що транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

Процедура оформлення відповідачем як поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція), затвердженою Наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 9 ККАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 74 КАС України закріплено, що докази, які одержані з порушенням порядку, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд приходить до висновку, що відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності в частині не зазначення технічного засобу, яким здійснено відеозапис.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

У відповідній графі оскаржуваної постанови «8. До постанови додаються» міститься прочерк.

Водночас, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 73 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Разом з тим, відповідачем не дотримано положень ст. 283 КУпАП при розгляді справи, так як не зазначено обставин, установлених під час розгляду справи з огляду на положення ПДР України, а саме, для застосування стягнення у випадку порушення водієм правил зупинки, має бути доведено саме факт припинення руху тривалістю не менше як 5 хв.

Суд звертає увагу, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Наданий представником відповідача під час судового розгляду справи компакт диск із відеозаписом з муніципальних відеокамер, який досліджено судом у судовому засіданні та на який вказує представник відповідача на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, з огляду на відсутність в оскаржуваній постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, надана представником відповідача під час судового розгляду схема місця ДТП також не може бути визнана беззаперечним доказом наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки така схема є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, складеного відносно іншої особи, тобто у іншій справі про адміністративне правопорушення, де ОСОБА_1 не є особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову серії ДПО18 № 748670 від 06.12.2020 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходиться з приписів ст. 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 841 грн.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2102 грн.

Позивачем у позовній заяві заявлено позовну вимогу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відтак, у даному випадку позивачеві слід було сплатити судовий збір та додати документ, що підтверджує його сплату в розмірі 420,40 грн.

З огляду на викладене, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 420,40грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП лейтенанта поліції Чиженко М.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 748670 від 06.12.2020 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду 05 лютого 2021 року.

Головуюча А.І. Сарай