Справа № 500/4152/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4152/20

08 лютого 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якій просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області неправомірними та зобов`язати призначити пенсію з 14.05.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте відповідач відмовив в призначенні пенсії, так як відсутній достатній страховий стаж не менше 27 року. До страхового стажу позивача зараховано не всі періоди його роботи. Беручи до уваги те, що факт роботи ОСОБА_1 тривалістю понад 33 роки підтверджується відомостями трудової книжки, книги обліку розрахунків по оплаті праці, книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспника, атестату, довідкою про заробітну плату, воєнним квитком, позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 22.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 21.01.2021 року подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що згідно представлених документів для призначення пенсії до страхового стажу, позивачу враховано такі періоди: з 01.09.1977 року по 20.07.1978 року, з 17.11.1979 року по 04.11.1981 року; з 11.02.2008 року по 30.09.2020 року, загальною тривалістю 13 років 5 місяців 17 днів, що є меншим за необхідний. До страхового стажу не врахований період роботи з березня 1983 року по березень 1998 року, оскільки в документах архівного фонду колгоспу "Мир" прізвище позивача зазначене як " ОСОБА_2 ", що не відповідає паспортним даним. Оскільки в трудовій книжці відсутній наказ на прийняття або переведення позивача у в СФҐ "Сокіл", внаслідок реорганізації колгоспу "Мир" в дане господарство, відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня інформація про сплату внесків, то зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.03.1998 року по 27.04.2001 року не має підстав. Також, не зараховано до страхового стажу позивача період роботи в Золочівському технікумі ЛДАУ з 03.05.2001 року по 30.04.2007 року, оскільки запис про звільнення з роботи завірений не чітким відтиском печатки та інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за вище зазначений період роботи відсутня. Водночас призначити пенсію з 14.05.2020 року є неможливим так як позивач звернувся до Головного управління з заявою про призначення пенсії за віком після спливу трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У зв`язку з перебуванням, головуючого судді у відпустці розгляд справи продовжено за межами строків передбачених ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши у відповідності до вимог ст.263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), протягом трудової діяльності працював на різних посадах, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 12.03.2007 року (а.с.8-14).

Позивач 21.10.2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листами Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.10.2020 року №1900-0321-8/18167 за результатами розгляду звернення позивачу повідомлено, що згідно поданих документів його загальний страховий стаж складає 13 років 5 місяців 17 днів, що є меншим за необхідний, а тому відсутні правові підстави для призначення йому пенсії за віком. Також зазначено про неможливість врахувати періодів роботи: з березня 1983 року по березень 1998 року, оскільки в документах архівного фонду колгоспу "Мир" прізвище позивача зазначене як " ОСОБА_2 ", що не відповідає паспортним даним; з 01.03.1998 року по 27.04.2001 року, оскільки в трудовій книжці відсутній наказ на прийняття або переведення позивача у в СФҐ "Сокіл", внаслідок реорганізації колгоспу "Мир" в дане господарство; з 03.05.2001 року по 30.04.2007 року, оскільки запис про звільнення з роботи в Золочівському технікумі ЛДАУ завірений не чітким відтиском печатки; відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня інформація про сплату внесків за зазначені періоди роботи (а.с.20-22).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Приписами ч.1, 2 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

За приписами п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Вказана норма відповідає змісту п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист від 29.07.1993 року №58.

З матеріалів справи видно, що у відповідності до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 21.03.1983 року прийнятий на роботу в колгосп "Мир" Зборівського району Тернопільської області, правонаступником якого, внаслідок реорганізації, є селянське фермерське господарство "Сокіл", про що 01.03.1998 року зроблено запис у трудовій книжці, та звільнений 27.04.2001 року. Водночас, в період з 03.05.2001 року по 30.04.2007 року ОСОБА_1 здійснював свою трудову діяльність в Золочівському технікумі ЛДАУ.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу період роботи з 21.03.1983 року по 28.02.1998 року відповідач послався на невідповідність прізвища в документах архівного фонду колгоспу "Мир", період роботи з 01.03.1998 року по 27.04.2001 року, оскільки в трудовій книжці відсутній наказ на прийняття або переведення позивача у СФҐ "Сокіл", а період роботи з 03.05.2001 року по 30.04.2007 року, оскільки запис про звільнення з роботи в Золочівському технікумі ЛДАУ завірений не чітким відтиском печатки.

Так, відповідно до довідки Зборівської міської ради Тернопільської області №395 від 21.10.2020 року (а.с.17), книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспника колгоспу "Мир"(а.с.15-16), книги обліку розрахунків по оплаті праці механізаторів колгоспу "Мир" (а.с.18), довідки про заробітну плату для обчислення пенсії Зборівської міської ради Тернопільської області №227 від 01.06.2020 року (а.с.19) позивач з березня 1983 року до березня 1998 року працював в колгоспі "Мир". Проте в документах архівного фонду колгоспу "Мир" прізвище позивача зазначене як " ОСОБА_2 ", що не відповідає паспортним даним (а.с.3-5).

Водночас право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки та іншої документації (вина позивача відсутня).

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 26.06.2019 року у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

З цих же підстав Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області безпідставно залишено поза увагою період роботи з 01.03.1998 року по 27.04.2001 року в СФҐ "Сокіл" у зв`язку з відсутністю наказу на прийняття або переведення в трудовій книжці, проте у якій 01.03.1998 року зроблено запис про правонаступництво СФҐ "Сокіл" внаслідок реорганізації колгоспу "Мир", а також період роботи з 03.05.2001 року по 30.04.2007 року в Золочівському технікумі ЛДАУ, з огляду слабий відбиток печатки в записі про звільнення, однак який фактично існує в трудовій книжці.

З приводу ж доводів відповідача про відсутність інформація в системі персоніфікованого обліку про сплату страхових внесків, слід відзначити, що обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок згідно із ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" покладено на платника єдиного внеску. Відповідно до п.9 ч.2 ст.64 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду здійснюють контроль за достовірністю поданих страхувальниками і застрахованими особами відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що періоди роботи: з 21.03.1983 року по 28.02.1998 року в колгоспі "Мир", з 01.03.1998 року по 27.04.2001 року у СФҐ "Сокіл", з 03.05.2001 року по 30.04.2007 року в Золочівському технікумі ЛДАУ, оскільки такі відповідають записам в його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності якої не встановлено, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а розбіжності у написанні однієї букви прізвища в документах архівного фонду колгоспу, відсутність наказу на переведення, за наявності запису про правонаступництво в трудовій книжці, та слабий відбиток печатки, який фактично існує в трудовій книжці, не може бути підставами для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи, та необхідність захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати такі періоди.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, оскільки позивач досяг відповідного віку, має достатній загальний страховий стаж, з урахуванням зарахованого відповідачем самостійно та висновків суду у даному рішенні, суд вважає за необхідне визнати протиправною, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, відмову Головного управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як передбачено п.4 ч.2 ст.245 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч.4 ст.245 КАС України).

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Суд констатує, що у спірних правовідносинах нормами чинного законодавства, враховуючи наявність у позивача відповідного віку, достатнього загального страхового стажу, не передбачено альтернативних способів поведінки, дій, рішень суб`єкта владних повноважень, окрім як призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

З приводу дати, з якої слід призначити пенсію позивачу, то суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку; пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з п.1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Враховуючи вищенаведене, оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а звернення за пенсією відбулося 21.10.2020 року, тобто після спливу трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам, буде зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дня звернення за пенсією, тобто 21.10.2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до квитанції №0.0..1 від 17.12.2020 року на суму 840,80 грн. в розмірі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 21.03.1983 року по 28.02.1998 року в колгоспі "Мир" Зборівського району Тернопільської області, з 01.03.1998 року по 27.04.2001 року у селянському фермерському господарстві "Сокіл", з 03.05.2001 року по 30.04.2007 року в Золочівському технікумі ЛДАУ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 21.10.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок, сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 17.12.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 (47224, Тернопільська область, Зборівський район, село Івачів, РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.