Справа № 640/3670/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Київ № 640/3670/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі філії управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати частково припис № 172 від 12.10.2018 року, який оформлений Слобідським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, а саме: п. п. 2, 6, 7 припису.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що припис № 172 від 12.10.2018 року в частині усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки (п. п. 2, 6, 7 припису) підлягає скасуванню, оскільки: в законодавстві не закріплено імперативної вимоги щодо необхідності встановлення автономних установок пожежогасіння на АЗС, які уже функціонують (щодо п. 2 припису); розсувні двері в приміщення повністю відповідають вимогам законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки (щодо п.6 припису); АЗК забезпечений стільниковим зв`язком і вимоги щодо забезпечення АЗК прямим телефоном зв`язком з найближчою пожежною частиною є неправомірними (щодо п.7 припису).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 12.03.2019 року у адміністративній справі № 640/3670/19 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлено, що представником Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає про необґрунтованість позову, оскільки під час прийняття оскаржуваного припису діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для скасування такого пункту припису та задоволення позовних вимог.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивач повторно зазначає обґрунтування позовних вимог, а також вказує, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій скасувала п. 7 припису № 172 від 12.10.2018 року, керуючись ч. 7 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», про що повідомила листом від 26.03.2019 року № 26-4567/261.

Представником Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до суду подано заперечення на відповідь на відзив. Відповідач зазначив, що п. 2 та п. 7 припису № 172 від 12.10.2018 року підлягає виконанню з боку позивача відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач також підтвердив про скасування п. 7 припису відповідно до листа ДСНС України від 26.03.2019 року № 26-4567/261.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Слобідського районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 20.09.2018р. «Про проведення планових перевірок об`єктів» № 91 призначено проведення планових перевірок, зокрема, і позивача.

На підставі вищезазначеного наказу та повідомлення про проведення планової перевірки від 21.09.2018 року № 280/1007 Слобідським районним управлінням Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області у період з 01.10.2018 року по 12.10.2018 року проведено перевірку АЗС № 17 філії УПГГК ПАТ «Укргазвидобування» за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 127.

За результатом проведеної планової перевірки складено акт щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки № 172, яким встановлено порушення, зокрема:

- приміщення магазину необладнане системою протипожежного захисту (автоматичною установкою пожежогасіння) відповідно до вимог ДБН. В.2.5.-56:2014 (п. 2 припису);

- розсувні двері, влаштовані на шляхах евакуації з приміщень магазину, які перешкоджають вільній евакуації людей під час пожежі відповідно до вимог Наказу Міністерства палива та енергетики України № 658 від 24.12.2008 року «Про затвердження правил пожежної безпеки для об`єктів зберігання, транспортування та реалізації нафтопродуктів» (п.6 припису);

- незабезпечено АЗК прямим телефонним зв`язком з найближчою пожежною частиною відповідно до вимог Наказу Міністерства палива та енергетики України № 658 від 24.12.2008 року «Про затвердження правил пожежної безпеки для об`єктів зберігання, транспортування та реалізації нафтопродуктів» (п.7 припису);

12.10.2018 року на підставі висновків вищезазначеного акту відповідачем винесено припис №172, у якому, з огляду на порушення позивачем правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях, зобов`язано позивача у строк до 15.11.2018 року усунути виявлені порушення.

Позивач вважаючи п. п. 2, 6, 7 вищезазначеного припису протиправним звернувся зі скаргою в порядку адміністративного оскарження.

Листом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 23.11.2018 року № 010-5478/151 «Про розгляд скарги» скаргу позивача залишено без задоволення, а пункт 2, 6, 7 припису № 172 без змін.

Вважаючи п. п. 2, 6, 7 припису № 172 від 12.10.2018 року протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів, при вирішенні якого суд дійшов таких висновків.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища, а заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Разом з цим, відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулює Кодекс цивільного захисту України.

Положеннями статті 64 Кодексу цивільного захисту України визначено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять:

1) органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду;

2) органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки;

3) підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, в контексті положень частини 1 статті 65 Кодексу цивільного захисту України, здійснює державний нагляд (контроль) з питань, які визначені частиною першою статті 64 цього Кодексу щодо:

1) центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, інших державних органів та органів місцевого самоврядування;

2) суб`єктів господарювання;

3) аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (ч. 1 ст. 66 Кодексу цивільного захисту України).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону №877-V на підставі акту, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Положеннями частини 8 статті 7 Закону №877-V передбачено, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Судом встановлено, що відповідачем проведено перевірку позивача щодо додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки за результатом якої складено акт, на підставі висновків якого винесено припис № 172, зокрема, пунктом 2 якого зобов`язано позивача у строк до15.11.2018 року приміщення магазину обладнати системою протипожежного захисту (автоматичною установкою пожежогасіння) відповідно до вимог ДБН. В.2.5.-56:2014 (п. 2 припису).

Суд зазначає, що відповідно до Таблиці А.1 пункт 12.6 ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту» поширюється на:

- приміщення категорії «В» площею понад 20 кв. м,

- складські приміщення не залежно від площі де розміщуються ЛЗР та ГР,

- приміщення постів технічного обслуговування площею понад 100 кв. м,

- приміщення БП АЗС, АГЗС об`ємом 500 м3 та більше, в яких розміщується обладнання з перекачування скрапленого вуглеводневого газу, що входить до складу технологічної системи АЗС.

Позивачем зазначається, а відповідачем не спростовується, що категорія приміщення магазину по прос. Гагаріна, 127, м. Харків щодо вибухопожежної та пожежної безпеки «Д»; у відповідності з робочим проектом на АЗК № 17 шифр: 2/3-2015 торговий зал невибухонебезпечний та непожежонебезпечний у відповідності класу зони по ПУЕ (правила улаштування електроустановок) і не потребував встановлення автоматичної установки пожежогасіння; при цьому магазин не є складським приміщенням і в ньому відсутні рідини, здатні горіти і підтримувати горіння від відкритого джерела вогню після видалення джерела займання (легкозаймистих рідин (ЛЗР) та горючих рідин (ГР); у будівлі відсутнє обладнання перекачування вуглеводневого газу, що входить до складу технологічної системи АЗС.

Також, відповідно до наданих матеріалів справи, судом встановлено, що площа приміщення магазину за адресою: прос. Гагаріна, 127, м. Харків становить 94, 0 кв.м, а загальна площа будівлі - 150 кв.м.

Відтак, суд дійшов висновку, що об`єкт (магазин) за адресою: прос. Гагаріна, 127, м. Харків не відноситься до вищевказаних приміщень, а тому не підлягає обладнанню автоматичною системою пожежогасіння (відповідно пункту 5.1, Додаток А. Таблиця А.1 пункт 12.6 ДБН В.2.5- 56:2014 «Системи протипожежного захисту»).

Судом встановлено, що відповідачем проведено перевірку позивача щодо додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки за результатом якої складено акт, на підставі висновків якого винесено припис № 172, зокрема, пунктом 6 якого зобов`язано позивача у строк до15.11.2018 року демонтувати розсувні двері, влаштовані на шляхах евакуації з приміщень магазину, які перешкоджають вільній евакуації людей під час пожежі.

У цьому контексті суд зазначає, що відповідно до вимог Наказу Міністерства палива та енергетики України № 658 від 24.12.2008 року «Про затвердження правил пожежної безпеки для об`єктів зберігання, транспортування та реалізації нафтопродуктів», пп. 2.37 пункту 2, розділу III ППБУ передбачено що не допускається улаштовувати на шляхах евакуації пороги, виступи, турнікети, двері розсувні, підйомні, такі, що обертаються, та інші пристрої, які перешкоджають вільній евакуації людей.

У відповідності до п. 7.2.2 ДБН В. 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» евакуаційні виходи не влаштовуються через розсувні та піднімально-опускні двері й ворота, двері, що обертаються, та турнікети, що обертаються або розсуваються, за винятком розсувних дверей, які під час пожежі вручну відкриваються та функціонують як розтульні двері, за умови виконання п. 7.2.7 цих Норм. П. 7.2.7 передбачено, що висота та ширина у просвіті евакуаційних виходів (дверей) для будинків різного призначення встановлюється відповідними НД. При цьому висота цих виходів не повинна бути не менша за 2.0 м., а ширина - 0.8 м. У разі влаштування на шляхах евакуації двостулкових дверей ширина у просвіті одного з полотен повинна бути не менша ніж 0,8 м крім випадків, обумовлених у НД.

За твердженнями позивача, двері магазину за адресою: прос. Гагаріна, 127, м. Харків - це вихід зі споруди безпосередньо назовні, які встановлені не на шляху евакуації, що підтверджується робочим проектом АЗК № 17.

Позивач також вказує, а відповідач не спростовує, що система дверей передбачає ручний режим роботи дверей та розмір дверей: висота - 2,5 м , ширина - 1, 5 м).

Таким чином, судом не встановлено, що евакуаційний вихід не відповідає встановленим нормам.

Судом встановлено, що відповідачем проведено перевірку позивача щодо додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки за результатом якої складено акт, на підставі висновків якого винесено припис № 172, зокрема, пунктом 7 якого зобов`язано позивача у строк до15.11.2018 року забезпечити об`єкт АЗК прямим телефонним зв`язком з найближчою пожежною частиною відповідно до вимог Наказу Міністерства палива та енергетики України № 658 від 24.12.2008 року «Про затвердження правил пожежної безпеки для об`єктів зберігання, транспортування та реалізації нафтопродуктів».

При цьому, судом встановлено, що позивачем і відповідачем вказано та належним чином підтверджено, що оскаржуваний п. 7 припису№ 172 відповідно до листа ДСНС України від 26.03.2019 року № 26-4567/261 скасовано.

Відтак, позовні вимоги щодо скасування п. 7 припис № 172 від 12.10.2018 року, який оформлений Слобідським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області задоволенню не підлягають.

З урахуванням того, що п. 7 припису № 172 від 12.10.2018 року скасовано, інша частина порушень спростована поданими письмовими доказами, виходячи з того, що відповідачем не надано підтверджень, які б свідчили про створення реальної загрози життю та здоров`ю людей, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині скасування частково припис № 172 від 12.10.2018 року, який оформлений Слобідським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, а саме: п. п. 2, 6, припису.

Суд окремо зазначає, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Більшість спорів, які виникають у сфері втручання держави в право власності фізичної чи юридичної особи, потенційно вимагають від українських судів застосування положень ст. 1 Першого протоколу. Тому для суддів і учасників судових процесів важливим є правильне розуміння критеріїв, які належить оцінювати на предмет відповідності втручання в право власності принципам, закладеним у ст. 1 Першого протоколу, а також обґрунтоване (адекватне, виважене, виправдане) застосування практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

ЄСПЛ виходить із того, що положення ст. 1 Першого протоколу містить три правила:

(а) перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном;

(б) друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним;

(в) третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме:

(а) чи є втручання законним;

(б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»;

(в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних органів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Принцип «пропорційності», закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

ЄСПЛ у рішеннях у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» наголошує на одному з обов`язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном - його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами. Складові цього критерію не є універсальними (абсолютними), оскільки не існує чіткого, виключного переліку обставин, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення цієї «справедливої рівноваги».

Відтак, дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Згідно зі статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись положеннями статей 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, ст. ст. 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (39420, Полтавська обл., Машивський район, с. Базилівщина, вул. Польова, 3) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 8, ) про визнання протиправним та скасування припису - задовольнити частково.

2. Скасувати п. п. 2, 6 припис № 172 від 12.10.2018 року, який оформлений Слобідським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області.

3. Стягнути судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 8, ) на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (39420, Полтавська обл., Машивський район, с. Базилівщина, вул. Польова, 3) у розмірі 1921,00 грн.

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Качур