Справа № 420/3759/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3759/20
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції про стягнення невиплачених грошових коштів при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департамента патрульної поліції (далі ДПП), в якому просив: стягнути з ДПП на його користь заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з лютого 2017 року по березень 2018 року в сумі 3212,82 грн.; стягнути з ДПП заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року в сумі 3375,19 грн.; стягнути з ДПП середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час та заборгованості по індексації грошового забезпечення за період з 04 лютого 2020 року по день ухвалення рішення судом із розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 462,41 грн. за кожен день.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року позов задоволено частково. Суд вирішив: визнати протиправною бездіяльність ДПП, яка полягає в ненарахуванні позивачу грошового забезпечення - доплати за службу в нічний час за період з лютого 2017 року по березень 2018 року в сумі 3212 (три тисячі двісті дванадцять),82 грн.; зобов`язати ДПП здійснити нарахування позивачу грошового забезпечення - доплату за службу в нічний час за період з лютого 2017 року по березень 2018 року в сумі 3212 (три тисячі двісті дванадцять),82 грн. та середнього заробітку за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час з 04 лютого 2020 року по день ухвалення рішення судом в сумі 49940 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сорок), 28 грн.; стягнути з ДПП на користь позивача заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з лютого 2017 року по березень 2018 року в сумі 3212 (три тисячі двісті дванадцять),82 грн.; стягнути з ДПП на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час за період з 04 лютого 2020 року по день ухвалення рішення судом в сумі 49940 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сорок),28 грн.. В решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ДПП подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову повністю.

Під час судового засідання 27 січня 2021 року, проведеного за участю представника позивача, колегія суддів ухвалила перейти до розгляду даної справи в порядку письмового провадження. 03 лютого 2021 року було складено повне судове рішення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 07 листопада 2015 року по 04 лютого 2020 року проходив службу у патрульній поліції України та перебував на посаді поліцейського взводу №2 роти №6 батальйону №2 полку управління патрульної поліції.

Відповідно до витягу з наказу ДПП №85 о/с від 30 січня 2020 року позивач з 04 лютого 2020 року звільнений з органів Національної поліції України відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Станом на день звільнення стаж служби позивача склав 07 років 03 місяці 10 днів.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що за період з лютого 2017 року по березень 2018 року він відпрацював 79 нічних змін, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний був здійснювати доплату за службу у нічний час, в саме: у лютому 2017 року - 2400 грн (посадовий оклад позивача) поділити на 160 (кількість годин фактичного часу служби у лютому 2017 року при 40 годинному робочому тижні = 15 грн (годинна ставка за службу в нічний час) помножити на 8 год. (кількість годин фактичного часу служби в нічний час) помножити на 7 нічних змін позивача у листопаді 2015 року з них 35% (посадовий оклад з розрахунку за кожну годину служби в нічний час) = 294,00 грн.; у березні 2017 року - 2400 :175 = 13,71 * 56 * 35% = 268,72 грн.; у квітні 2017 року - 2400 :152 = 15,79 * 64 * 35% = 353,70 грн.; у травні 2017 року - 2400 :160 = 15 * 32 * 35% = 168,0 грн.; у червні 2017 року - 2400 :159 = 15,09 * 48 * 35% = 253,51 грн.; у липні 2017 року - 2400 : 168 = 14,29 * 40 * 35% = 200,0 грн.; у серпні 2017 року - 2400 :175 = 13,71 * 56 * 35% = 268,72 грн.; у вересні 2017 року - 2400 :168 = 14,29 * 32 * 35% = 160,0 грн.; у жовтні 2017 року - 2400 :167 = 14,37 * 64 * 35% = 321,89 грн.; у листопаді 2017 року - 2400 :176 = 13,64 * 56 * 35% = 267,34 гра; у грудні 2017 року - 2400 :160 = 15 * 16 * 35% = 84,0 грн.; у січні 2018 року - 2400 : 168 = 14,29 * 32 * 35% = 160,0 гра; у лютому 2018 року - 2400 :160 = 15 * 48 * 35% = 252,0 грн.; у березні 2018 року - 2400 :167 = 14,37 * 32 * 35% - 160,94 грн.. Позивач зазначив, що відповідач має заборгованість перед ним у вигляді доплати за службу в нічний час за вищевказаний період, що становить 3212,82 грн.

Крім того, позивач зазначив, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Таким чином, у відповідача перед ним виникла заборгованість у розмірі 3375,19 грн. за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року.

Також позивач зазначив, що в порушення норм права доплати у нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення не були йому сплачені в день звільнення, а тому він має право отримання середнього заробітку за весь час затримки виплат, а саме з 04 лютого 2020 року по день ухвалення рішення.

ДПП листом від 05 березня 2020 року відмовив позивачу у виплаті доплати за службу в нічний час та проведенні індексації грошового забезпечення, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції, зокрема, зазначав, що в порушення вимог Постанови №988 та Порядку №260 відповідач має заборгованість перед позивачем у вигляді доплати за службу в нічний час за вищевказаний період, що становить 3212,82 грн.. Крім того, судом було зазначено, що доплати за службу у нічний час не сплачені в день звільнення позивача, тому він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплат, а саме з 04 лютого 2020 року по день ухвалення рішення судом.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України в частині з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.94 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" № 988 від 11 листопада 2015 року (далі Постанова), грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови встановлено виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, визначаються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 11 Розділу II Порядку поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

В обґрунтування позову було зазначено, що за період з лютого 2017 року по березень 2018 року позивач відпрацював 79 нічних змін та відповідач зобов`язаний був здійснювати доплату за службу у нічний час, водночас, станом на час звернення до суду вказаних виплат проведено не було.

ДПП на відповідний запит позивача надало довідку про кількість фактично відпрацьованих ним годин (нічні зміни) у період з лютого 2017 року по березень 2018 року - відпрацьовано 79 нічних змін.

Також, в матеріалах справи наявна відповідь на адвокатський запит від 05 березня 2020 року, в якому зазначено, що підстави для нарахування доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 березня 2018 року відсутні, що свідчить про дійсне не проведення вказаних виплат позивачу.

Отже, враховуючи встановлений факт відпрацювання позивачем у період з лютого 2017 року по березень 2018 року 79 нічних змін та з огляду на відсутність оплати за вказану службу у нічний час, що суперечить п.п.3 п.5 Постанови та п.11 Розділу II Порядку, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ДПП, яка полягає в ненарахуванні позивачу грошового забезпечення - доплати за службу в нічний час за спірний період, зобов`язання ДПП здійснити нарахування вказаних виплат та стягнення з ДПП на користь позивача заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час за період з лютого 2017 року по березень 2018 року в сумі 3212 (три тисячі двісті дванадцять),82 грн..

В той же час, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в частині середнього заробітку за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час за період з 04 лютого 2020 року по день ухвалення рішення судом в сумі 49940 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сорок),28 грн. підлягають задоволенню лише в частині з огляду на таке.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 суд роз`яснив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Колегія суддів вважає, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Як зазначено вище, позивач мав право на отримання оплати за службу у нічний час і судом першої інстанції покладено на відповідача обов`язок здійснити таку виплату, з чим погодився суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

Отже, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України повинен стягнути на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, що, в свою чергу, свідчить про обґрунтованість по суті казаних позовних вимог.

Водночас, колегія суддів зазначає, що метою вказаного законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

При цьому, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права.

Слід враховувати, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Наведені посилання узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими в постанові від 26 червня 2019 року справа № 761/9584/15-ц.

У вказаній справі касаційний суд з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві дійшов висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування принципу пропорційності в даних спірних правовідносинах під час визначення суми до стягнення з відповідача на користь позивача (як штрафної санкції за несвоєчасний розрахунок) у вигляді середнього заробітку за весь час затримки.

Так, згідно з фінансовою відомістю, наданою відповідачем (а.с.16-20) грошове забезпечення позивача за останні 2 місяця роботи, перед звільненням складало: всього 28669,54 грн. (в грудні 2019 року - 19851,77 грн., в січні 2020 року - 8817,77 грн.), тобто середньомісячний заробіток за останні 2 місяці перед звільненням склав 14334,77 грн. (28669,54 грн.:2).

При цьому, як встановлено судами та не спростовано відповідачем, останній має заборгованість перед позивачем у вигляді доплати за службу в нічний час за вищевказаний період у розмірі 3212,82 грн., яка становить 22,41% від середньомісячного заробітку за останні 2 місяці перед звільненням (3212,82 грн.:14334,77 грн.х100).

Отже, з огляду на принцип пропорційності та з урахуванням математично встановленого розміру середнього заробітку за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час у сумі 49940,28 грн., приймаючи до уваги наявність спору між сторонами щодо суми виплат при звільненні та часткове задоволення судом позовних вимог, колегія суддів вважає за належне стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час виходячи з вказаної вище пропорції, а саме у розмірі 11191,61 грн..

Положеннями статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дані спірні правовідносини по суті вирішив правильно, водночас, помилково не застосував вказані вище критерії та принцип пропорційності при визначенні суми середнього заробітку за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час належної до стягнення на користь позивача з ДПП, що свідчить про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 309, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції задовольнити частково, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року змінити, виклавши п.3 та 5 резолютивної частини вказаного рішення наступним чином:

«3.Зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення - доплату за службу в нічний час за період з лютого 2017 року по березень 2018 року в сумі 3212 (три тисячі двісті дванадцять),82 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час з 04.02.2020 р. по день ухвалення рішення судом в сумі 11191 (одинадцять тисяч сто дев`яносто одна), 61 грн.»

«5.Стягнути з Департамента патрульної поліції (вул.Федора Ернста,3 м.Київ, 03048, ) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за весь час затримки виплат доплати за службу у нічний час за період з 04.02.2020 р. по день ухвалення рішення судом в сумі 11191 (одинадцять тисяч сто дев`яносто одна), 61 грн.».

В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.