Справа № 280/6089/20
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Справа № 280/6089/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 - законного представника малолітньої дитини з інвалідністю по зору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, площа Єдності, буд.2, )

про оскарження рішень/дій/бездіяльності та стягнення коштів на відшкодування заподіяної шкоди

ВСТАНОВИВ:

04.09.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 - законного представника малолітньої дитини з інвалідністю по зору ОСОБА_2 (далі - позивач) до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати рішення і дії суб`єкта владних повноважень - відповідача щодо позбавлення (знищення) визначених законодавчими актами прав осіб з інвалідністю І і ІІ групи та дітей з інвалідністю і осіб, які супроводжують осіб з інвалідністю І групи та дітей з інвалідністю (не більше ніж одна особа, яка супроводжує особу з інвалідністю І групи або дитини з інвалідністю), інших пільгових категорій осіб, за наявності посвідчення чи довідки з 12.03.2020 під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 на надання пільг на проїзд у міському пасажирському транспорті загального користування (крім таксі), на приміських і міських маршрутах незаконними і такими, які утискують їх права, дискримінують таких осіб;

- зобов`язати відповідача, Бердянську міську раду Запорізької області вчинити нормативно-правовий акт щодо заборони дискримінації, звуження і утиснення в будь-якій формі права осіб з інвалідністю І і ІІ групи та дітей з інвалідністю, пільгової категорії осіб - мешканців міста Бердянська, осіб, які супроводжують осіб з інвалідністю І групи та дітей з інвалідністю (одна особа) права на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті загального користування (крім таксі) при наявності посвідчення або довідки на міських і приміських маршрутах перевезення пасажирів на період дії карантину;

- стягнути з відповідача на користь позивача 25000 грн. моральної шкоди та 2553,60 грн. матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 09.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №280/6089/20 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29.09.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що однією з позовних вимог позивача є зобов`язання Бердянської міської ради Запорізької області вчинити певні дії, хоча вказаний суб`єкт владних повноважень, який є самостійною юридичною особою, не залучений до участі у справі. Також у відзиві містилось заперечення представника відповідача проти розгляду справи №280/6089/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.09.2020 позовну заяву було залишено без руху, позивачу запропоновано у 10-денний строк усунути недоліки позовної заяви шляхом уточнення позовних вимог або складу відповідачів по справі.

Ухвалою суду від 01.10.2020 залишено без задоволення заперечення відповідача проти розгляду справи №280/6089/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

05.11.2020 на адресу суду надійшов запит Третього апеляційного адміністративного суду про витребування справи №280/6089/20 у зв`язку з надходженням апеляційної скарги Виконавчого комітету Бердянської міської ради на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2020 (вх.№53038).

Згідно довідки Запорізького окружного адміністративного суду вих.№02-35/20/89 від 09.11.2020 в період з 26.10.2020 по 06.11.2020 суддя Садовий І.В. перебував на лікарняному.

Ухвалою суду від 28.10.2020 (суддя Татаринов Д.В.) повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 09.11.2020 продовжено розгляд справи.

Ухвалою суду від 09.11.2020 провадження у справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням Третього апеляційного адміністративного суду у справі №280/6089/20 за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Бердянської міської ради на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2020 про залишення заяви відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без задоволення.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2020 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Бердянської міської ради на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №280/6089/20.

11.01.2021 адміністративну справу №280/6089/20 повернуто до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 12.01.2021 провадження у справі поновлено.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено у позовній заяві від 29.08.2020 (вх.№40798 від 04.09.2020) та у відповіді на відзив від 22.10.2020 (вх.№51354 від 27.10.2020). Позивачем зазначено, що він є батьком дитини з інвалідністю по зору, яка потребує постійного нагляду. З огляду на введені на території м. Бердянськ Запорізької області з 12.03.2020 карантинні обмеження, передбачені положеннями окремих нормативно-правових актів, ухвалених Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою України та рішеннями постійної міської комісії з питань техногенної екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Бердянської міської ради, позивач, супроводжуючи сина до лікарні, неодноразово ставав свідком і учасником подій (фактів) щодо умисного порушення прав і свобод громадян. З позиції позивача, фактично введені місцевою владою м. Бердянськ заходи на обмеження прав і свобод громадян, такі як: самоізоляція громадян віком понад 60 років з погрозою штрафів щодо її порушників, що свідчить про примусове обмеження права особи на свободу пересування; заборона, а надалі обмеження пільгового проїзду пільговим категоріям осіб, право на яке визначено законом, що не зазнав змін в карантинний період, прямо суперечить конституційним гарантіям та законодавчим нормам, законним інтересам громадян, їх правам та свободам. Неодноразові письмові та усні звернення з запитами на тему пільг на проїзд у міському пасажирському транспорті загального користування дали підстави стверджувати позивачу про неправомірність прийнятих відповідачем рішень, що, окрім іншого, надали можливість перевізникам для дискримінації та знущання над пільговими категоріями населення, вимагаючи плату за проїзд. Таким чином вказано, що позивачу та його неповнолітньому сину - дитині з інвалідністю по зору з дитинства, рішеннями, діями відповідача завдано моральну та матеріальну шкоду за період з 12.03.2020 по 12.08.2020 (яка продовжується у зв`язку з обмеженням пільг). Моральна шкода, оцінена позивачем в 25000 грн, обґрунтована протиправними рішеннями виконкому, як організатора перевезень; конфліктними ситуаціями, дискомфортом під час поїздок, хамством з боку водіїв пасажирського транспорту, їх неприйнятним поводженням з пасажирами; нервовими зривами та образливими, принизливими відчуттями після реакції водіїв на посвідчення особи, що має пільги на проїзд; штучне заподіяння фізичних і нервових навантажень після відмови у супроводі дитини з інвалідністю, при русі пішки після відмови водіїв у безкоштовному проїзді. Все вищенаведене спричинило появу серцевого болю, артеріальної гіпертензії, хронічні загострення та необхідність звернення за фаховою медичною допомогою для себе особисто та сина, в підтвердження чого до позову додано копії виписок і медичних карт. Роз`яснено, що матеріальна шкода, яка виникла з підстав необхідності справляти плату за проїзд становить 1080 грн (за 90 поїздок за три місяці, з урахуванням вартості проїзду ( 6 грн. за поїздку), а також 1473,60 грн (вартість медичної допомоги та придбаних ліків). З урахуванням вищезазначеного, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Заперечення проти позову викладені у відзиві на позову заяву від 28.09.2020 (вх.№45521 від 29.09.2020). Зокрема зазначено, що відповідачем не приймалось жодних рішень, які дискримінують осіб з інвалідністю І та ІІ групи та дітей з інвалідністю, інших пільгових категорій осіб, позбавляють або утискують їх права, визначені законодавчими актами. Навпаки, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», постійною міською комісією з питань ТЕБ та НС, яка є постійно діючим органом, прийнято ряд рішень, зафіксованих в протоколах, зокрема, №10 від 19.03.2020, №15 від 16.04.2020, №21 від 22.05.2020, які регламентують встановити заходи, які діють під час карантину з метою запобігання поширенню гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2. Крім того, з метою недопущення порушення прав пільгових категорій громадян на проїзд в міському транспорті в умовах дії карантинних обмежень 26.05.2020 комісією з питань міського пасажирського транспорту при виконавчому комітеті було прийнято рішення про здійснення перевезень пільгової категорії громадян щодня з 10.00 до 14.00 години під час карантину до послаблення карантинних заходів по кількості пасажирів в одному транспортному засобі (протокол від 26.05.2020). Враховуючи викладене, доводи позивача щодо прийняття відповідачем рішень, які дискримінують осіб з інвалідністю І та ІІ групи та дітей з інвалідністю, інших пільгових категорій осіб, позбавляють або утискують їх права, визначені законодавчими актами, відповідач просить визнати не обґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності (фактам та обставинам, що склалися в період існування спірних правовідносин та карантинних обмежень). З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди на загальну суму 27553,60 грн. зауважив, що вказані витрати позивачем не підтверджено належними та допустимим доказами. Так, витрати на проїзд у міському транспорті позивача та його малолітньої дитини не підтверджено жодним документом. Копії доданих фіскальних чеків, на думку відповідача, не підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між діями чи бездіяльністю відповідача та понесеними збитками позивача. Також вказано, що з наданих копій аркушів амбулаторної картки взагалі неможливо встановити, якій особі вона належить, а також не підтверджує пересування позивача в загальноміському транспорті безпосередньо щодня поза межами обмежувальних заходів з 10.00 до 14.00 години на час карантину. З наведених підстав відповідач просить суд відмовити у позовних вимогах.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

19.03.2020 постійною міською комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області прийнято протокол №10, яким вирішено (п.2.4) (а.с.40-41):

- запровадити на міських маршрутах загального користування у час «пік» експресний режим руху з збереженням затвердженої вартості проїзду;

- посилити контроль за дотриманням перевізниками обмежень по перевезенню понад 10 пасажирів одночасно в одному транспортному засобі у міському автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах в режимі маршрутного таксі;

- призупинити здійснення перевезення пасажирів у звичайному режимі на термін дії карантинних заходів у міському автомобільному транспорті.

16.04.2020 постійною міською комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області прийнято протокол №15, яким внесено зміни у протокол №13 засідання постійної міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, а саме у п.3 абз.4 доповнено перелік осіб, що потребують ізоляції, а саме: «особи, які досягли 60-річного віку…» (а.с.30-33).

22.05.2020 постійною міською комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області прийнято протокол №21, яким зокрема, затверджено перелік обмежувальних заходів, в тому числі заборонено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім встановлених переліком винятків (а.с.37-39).

Протоколом №2 засідання комісії з питань міського пасажирського транспорту при виконавчому комітеті Бердянської міської ради від 26.05.2020 прийнято рішення здійснювати перевезення пільгових категорій громадян щодня з 10:00 до 14:00 години на час карантину до послаблення карантинних заходів щодо кількості пасажирів в одному транспортному засобі (а.с.53-54).

Поряд з цим судом встановлено, що ОСОБА_1 як законний представник малолітньої дитини з інвалідністю по зору з дитинства та його син - ОСОБА_4 мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб з інвалідністю І, ІІ групи, дітей з інвалідністю та осіб, які супроводжують осіб з інвалідністю І групи або дітей з інвалідністю (а.с.15 зворот).

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, щоразу при вході до громадського транспорту, позивач пред`являє документ, що підтверджує наявність пільг на безкоштовний проїзд в громадському транспорті для себе та свого неповнолітнього сина, однак водії відмовляють у безоплатному проїзді з огляду на наявність прийнятих відповідачем рішень на встановлення заходів, які діють під час карантину на території Бердянської міської об`єднаної територіальної громади з метою запобігання поширенню гострої распіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з зверненнями щодо надання пільг на проїзд у міському пасажирському транспорті загального користування.

Листом від 05.05.2020 за вих.№0731/06-Д-545 про розгляд звернення від 09.04.2020 №Д-545 відповідачем зазначено, що на період карантину перевезення пасажирів у громадському транспорті здійснюються відповідно до абз. 3 п.п.9 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211» та протоколу №15 постійної міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 16.04.2020. А тому право на проїзд, в тому числі пільговий, у громадському транспорті мають працівники підприємств, закладів та установ, незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, об`єктів критичної інфраструктури, які мають безперервний промисловий цикл (а.с.11).

Листом відповідача від 01.06.2020 за вих. №0717/06-Д-0793-т про розгляд звернення від 15.05.2020 №Д-079 3-т, не заперечуючи проти наявності пільг у вигляді права на безкоштовний проїзд у дітей з інвалідністю та осіб, що їх супроводжують зазначено про дозвіл регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу з дотриманням відповідних санітарних та протиепідемічних заходів (а.с.12).

Листом відповідача від 03.08.2020 за вих.№1376/03-Д-1068 про розгляд звернення від 09.07.2020 №Д-1068 позивачу повідомлено, що на період карантинних обмежень, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби Covid-19, відповідно до рішення комісії з питань міського пасажирського транспорту при виконавчому комітеті Бердянської міської ради (протокол №2 від 26.05.2020) на міських маршрутах загального користування пільгові перевезення здійснюються з 10:00 до 14:00 години. Зазначено, що пільговий проїзд буде відновлено після зняття карантинних обмежень в громадському транспорті (а.с.21).

Не погоджуючись з діями та прийнятими рішеннями Виконавчого комітету Бердянської міської ради в частині обмеження прав громадян на пільгове перевезення громадським транспортом у м. Бердянськ на час дії карантину, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачами докази, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб визначає Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 №1645-III (далі - Закон України №1645-ІІІ).

Положеннями ст.1 Закону України №1645-ІІІ визначено, що карантин це: - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб; обмежувальні протиепідемічні заходи - медико-санітарні та адміністративні заходи, що здійснюються в межах осередку інфекційної хвороби з метою запобігання її поширенню; протиепідемічні заходи - комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Згідно з вимогами ст.5 Закону України №1645-ІІІ органи місцевого самоврядування у сфері захисту населення від інфекційних хвороб забезпечують проведення профілактичних і протиепідемічних заходів на територіях населених пунктів, у місцях масового відпочинку населення та рекреаційних зонах, а також робіт по ліквідації епідемій та спалахів інфекційних хвороб і вирішують питання фінансового та матеріально-технічного забезпечення цих заходів і робіт; здійснюють комплексні заходи, спрямовані на ліквідацію епідемій, спалахів інфекційних хвороб та їх наслідків.

Статтею 10 Закону України №1645-ІІІ визначено, що основними принципами профілактики інфекційних хвороб є: визнання захисту населення від інфекційних хвороб одним із пріоритетних напрямів діяльності органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування; дотримання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності; комплексність проведення профілактичних, протиепідемічних, соціальних і освітніх заходів, обов`язковість їх фінансування; безоплатність надання медичної допомоги особам, хворим на інфекційні хвороби, у державних і комунальних закладах охорони здоров`я та в державних наукових установах; соціальний захист осіб, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями; державна підтримка відповідних наукових розробок і вітчизняних виробників медичних імунобіологічних препаратів, лікарських і дезінфекційних засобів та виробів медичного призначення, що застосовуються для профілактики, діагностики та лікування інфекційних хвороб.

Положеннями ст.29 Закону України №1645-ІІІ визначено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (далі - постанова №211), якою, відповідно до ст. 29 Закону України №1645-ІІІ, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови №211 " заборонено, зокрема: 4) з 12 год. 00 хв. 18.03.2020 до 03.04.2020: регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями); перевезення понад 10 пасажирів одночасно в одному транспортному засобі у міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах у звичайному режимі руху; перевезення понад 10 пасажирів одночасно в автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі; заїзд на територію автостанцій автобусів, які здійснюють перевезення пасажирів у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні, та реалізацію власниками автостанцій квитків автомобільним перевізникам, які виконують такі перевезення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338-р "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації", з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до ст. 14 та ч. 2 ст. 78 Кодексу цивільного захисту України установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 31.10.2020.

З системного аналізу наведених норм слідує, що до повноважень Кабінету Міністрів України віднесено встановлення карантину на території держави, а до повноважень органів місцевого самоврядування відноситься вжиття комплексу профілактичних і протиепідемічних заходів, у тому числі адміністративного характеру, спрямованих для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

При цьому, суд зазначає, що Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III не врегульовує роботу громадського автомобільного транспорту в умовах введеного карантину, зокрема, щодо можливості та необхідності проведення протиепідемічних та санітарно профілактичних заходів, нормативів наповнюваності транспортних засобів, вимоги до водіїв та пасажирів щодо забезпечення засобами індивідуального захисту, тощо.

Всі зазначені вище вимоги визначаються окремими нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, рекомендаціями Головного санітарного лікаря України тощо.

Відповідно до приписів ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон України №280/97-ВР) до відання виконавчих органів міських рад належить: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; затвердження маршрутів і графіків руху, правил користування міським пасажирським транспортом незалежно від форм власності, узгодження цих питань стосовно транзитного пасажирського транспорту у випадках, передбачених законодавством; залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв`язку.

Повноваження місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в умовах карантину визначено ст.30 Закону України №1645-ІІІ.

Так, на територіях, де встановлено карантин, місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування надається право: залучати підприємства, установи, організації незалежно від форм власності до виконання заходів з локалізації та ліквідації епідемії чи спалаху інфекційної хвороби; залучати для тимчасового використання транспортні засоби, будівлі, споруди, обладнання, інше майно підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, необхідне для здійснення профілактичних і протиепідемічних заходів, із наступним повним відшкодуванням у встановленому законом порядку його вартості або витрат, пов`язаних з його використанням; установлювати особливий режим в`їзду, виїзду на території карантину та окремих адміністративно-територіальних одиниць громадян і транспортних засобів, а у разі необхідності - проводити санітарний огляд речей, багажу, транспортних засобів та вантажів; запроваджувати більш жорсткі, ніж встановлені нормативно-правовими актами, вимоги щодо якості, умов виробництва, виготовлення та реалізації продуктів харчування, режиму обробки та якості питної води; установлювати особливий порядок проведення профілактичних і протиепідемічних, у тому числі дезінфекційних, та інших заходів; створювати на в`їздах, виїздах на території карантину та окремих адміністративно-територіальних одиниць, що знаходяться на території карантину, контрольно-пропускні пункти, залучати в установленому порядку для роботи в цих пунктах військовослужбовців, працівників, матеріально-технічні та транспортні засоби підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, частин та підрозділів центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку.

Отже, відповідними нормами права передбачено можливість місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування запровадження на відповідних територіях чи об`єктах особливих умов пересування і перевезення, проте не надано повноважень на скасування визначених чинним законодавством пільг.

В Основному Законі України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (ст.1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч.2 ст.3).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.1, 2 ст.8 Основного Закону України).

Відповідно до положень розділу II Конституції України, зокрема: кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.1 ст.33); кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (ч.1, 2 ст.43); громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ч.1 ст.46).

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Право громадян на пільговий проїзд громадським транспортом передбачено чинним законодавством України, зокрема, Законами України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства", а також постановами Кабінету Міністрів України "Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування" від 17.05.1993 №354, "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування" від 05.04.1994 №226.

Згідно ст.38-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено, що особи з інвалідністю I та II групи, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи або дитину з інвалідністю), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення чи довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Звуження змісту та обсягу права вказаних осіб на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Суд зауважує, що постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", не містить положень, які регулюють порядок перевезення осіб пільгових категорій в міському пасажирському транспорті загального користування.

При цьому, як вбачається з листів відповідача, адресовані позивачу у відповідь на його звернення, на період карантинних обмежень, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби Covid-19, відповідно до рішень комісій з питань міського пасажирського транспорту при виконавчому комітеті Бердянської міської ради на міських маршрутах загального користування пільгове перевезення було обмежене.

Зокрема, в листі відповідача від 03.08.2020 за вих. №1376/03-Д-1068, з посиланням на рішення Комісії з питань міського пасажирського транспорту при виконавчому комітеті Бердянської міської ради (протокол №2 від 26.05.2020), вказано, що на міських маршрутах загального користування пільгові перевезення здійснюються з 10:00 до 14:00 години. Також зазначено, що пільговий проїзд буде відновлено після зняття карантинних обмежень в громадському транспорті.

З позиції відповідача, таке рішення прийнято з метою недопущення порушення прав пільгових категорій громадян на проїзд в міському пасажирському транспорті в умовах дії карантинних обмежень.

Однак, на переконання суду, зазначеними діями відповідача пільговий проїзд в м. Бердянськ було обмежено, чим фактично звужено зміст та обсяг права осіб на безкоштовний проїзд відповідно до вимог закону, зокрема, позивача та його неповнолітнього сина, як осіб, що мають право на пільги, встановлені законодавством України для дітей з інвалідністю та осіб, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що відповідно до приписів ст. 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Наслідком задоволення в адміністративному судочинстві позовних вимог є відновлення фактично порушених прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. Суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог, має не лише вирішити позовні вимоги відповідно до принципів верховенства права, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права. Тобто такий, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду та здійснювалося примусове виконання рішення.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Європейський Суд з прав людини у своїй усталеній практиці пов`язує визначення ефективного судового захисту саме з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи.

Враховуючи викладене та з огляду на право суду, визначене ст.9 КАС України, на вихід за межі позовних вимог, суд вважає, що дії відповідача, а також прийнятий ним п.2 рішення про організацію пасажирських перевезень на час карантину, оформлене протоколом №2 засідання Комісії з питань міського пасажирського транспорту при виконавчому комітеті Бердянської міської ради від 26.05.2020 є протиправними та такими, що обмежили права позивача та його неповнолітнього сина, а також інших пільгових категорій осіб на надання пільг на проїзд у міському пасажирському транспорті загального користування, на приміських і міських маршрутах.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача, Бердянську міську раду Запорізької області вчинити нормативно-правовий акт щодо заборони дискримінації, звуження і утиснення в будь-якій формі права осіб з інвалідністю І і ІІ групи та дітей з інвалідністю, пільгової категорії осіб - мешканців міста Бердянська, осіб, які супроводжують осіб з інвалідністю І групи та дітей з інвалідністю (одна особа) права на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті загального користування (крім таксі) при наявності посвідчення або довідки на міських і приміських маршрутах перевезення пасажирів на період дії карантину суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.52 Закону України 280/97-ВР, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Виконавчий комітет ради:

1) попередньо розглядає та схвалює проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, прогноз місцевого бюджету, проект місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради;

2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників;

3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Частиною 5 ст.59 КАС України передбачено, що Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

З огляду на положення КАС України, щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції відповідача.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Зокрема, у рішенні «Галфорд проти Сполученого Королівства» від 25.06.1997 Європейський Суд з прав людини зазначив «словосполучення «згідно із законом» не лише вимагає дотримання національного закону, а й стосується якості такого закону (рішення у справі)». «Суд нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Доменічіні проти Італії від 15.11.1996).

Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями зобов`язувати виконавчий комітет Бердянської міської ради вчиняти нормативно-правові акти з будь-яких питань.

Аналогічна вимога до Бердянської міської ради Запорізької області є безпідставною, адже заявлена до суб`єкта владних повноважень, який не заявлений позивачем в якості відповідача по справі.

З приводу позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди у сумі 27553,60 грн., суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст.71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Висновки аналогічного характеру містяться в постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17, від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Долучені до матеріалів справи виписки із медичної карти такими доказами не є, оскільки жодним чином не підтверджують моральні страждання позивача, про завдання яких він зазначає оскаржуваним рішенням та діями відповідача.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, не може вважатись доведеним і розмір матеріальної шкоди, яку заявляє позивач.

Надані фіскальні чеки свідчать про придбання позивачем ліків, що враховуючи вік позивача та наявність захворювання по зору його дитини є очевидною необхідністю, однак не підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між діями чи бездіяльністю відповідача та понесеними збитками позивача.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази оплати щоденного пересування позивача в загальноміському транспорті.

Суд також враховує суперечності, викладені в позові з яких виплаває, що у зв`язку з відмовою у пільговому перевезенні, позивач то був змушений щоденно справляти плату за проїзд, то пересуватись містом пішки, що завдало шкоди його здоров`ю.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - законного представника малолітньої дитини з інвалідністю по зору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, площа Єдності, буд.2, ) про оскарження рішень/дій/бездіяльності та стягнення коштів на відшкодування заподіяної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, площа Єдності, буд.2, ) щодо обмеження визначених законодавчими актами прав осіб з інвалідністю І і ІІ групи та дітей з інвалідністю і осіб, які супроводжують осіб з інвалідністю І групи та дітей з інвалідністю (не більше ніж одна особа, яка супроводжує особу з інвалідністю І групи або дитини з інвалідністю), інших пільгових категорій осіб, за наявності посвідчення чи довідки під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 на надання пільг на проїзд у міському пасажирському транспорті загального користування (крім таксі), на приміських і міських маршрутах.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань міського пасажирського транспорту при виконавчому комітеті Бердянської міської ради, оформлене протоколом №2 від 26.05.2020 в частині п.2 «здійснювати перевезення пільгових категорій громадян щодня з 10:00 години до 14:00 години на час карантину».

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 02.02.2021.

Суддя /підпис/ І.В.Садовий

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Рішення не набрало законної сили.

Суддя І.В.Садовий