Справа № 620/672/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/672/20 Головуючий у 1 інстанції: Падій В.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 за клопотанням ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (правонаступник Генеральної прокуратури України) на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 40 962, 39 грн.;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (правонаступник Генеральної прокуратури України) на користь ОСОБА_1 надбавку за класний чин у сумі 2 400, 00 грн.;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (правонаступник Генеральної прокуратури України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 зупинено провадження у справі № 620/672/20 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі № 3/116(20), за поданням 50 народних депутатів України, щодо відповідності Конституції України Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (зі змінами).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки процедура звільнення позивача проведена саме на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (зі змінами), то рішення Конституційного Суду України має безпосереднє значення для розгляду справи по суті.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що в разі визнання законодавчої норми неконституційною, вона втрачає чинність з моменту прийняття відповідного рішення Конституційного Суду України, а тому підстави для зупинення провадження в цій справі до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі № 3/116(20) відсутні.

Колегія суддів не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України визначено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на зазначені вимоги процесуального закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:

- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства;

- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

При цьому, об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої полягає в тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Конституційним Судом України 18.03.2020 зареєстровано конституційне подання 50 народних депутатів України щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ. Ухвалою колегії суддів Конституційного Суду України відкрито конституційне провадження у справі; здійснюється підготовка справи до розгляду на пленарному засіданні Великої палати Суду.

Згідно з приписами ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У ч. 2 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з урахуванням наведеного, слідує висновок про те, що до правовідносин у цій справі підлягають застосуванню положення законодавства, які були чинними та діяли саме на час виникнення спірних правовідносин, з огляду на що, на переконання колегії суддів, прийняття рішення Конституційним Судом України у справі № 3/116(20) за поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (із змінами) на спірні правовідносини не вплине та, передусім, матиме наслідки лише на майбутнє.

Таким чином, розгляд Конституційним судом справи за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо конституційності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 № 113-ІХ, на думку колегії суддів, не є тією обставиною, що об`єктивно унеможливлює розгляд даної справи до набрання законної сили рішенням Конституційного суду.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, в них зібрано достатньо доказів для забезпечення повного та всебічного розгляду справи.

Також, колегія суддів зважає на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи й такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до збільшення розумного строку розгляду справи, оскільки у зв`язку з тривалим судовим розглядом справи, може бути порушене право сторін на своєчасне її вирішення та призвести до інших негативних для сторін наслідків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 03.02.2021.