Справа № 826/2214/17
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2214/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Огурцов О.П.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

при секретарі Хмарській К.І.

представника відповідача: Сімак Я.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач, КМР) в якому просила:

- визнати протиправним та скасування рішення, оформлене протоколом від 17.03.2015 року №6 Постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Київської міської ради в частині відхилення проекту рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 »;

- зобов`язати КМР в особі Постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування розглянути проект рішення та внести на розгляд найближчого пленарного засідання Київської міської ради проект рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 ».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року значений позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися в призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 26.06.1956 року №957 «Про висновки обміру земель в забудованих кварталах Ленінського, Подільського, Печерського, Дарницького, Молотовського та Жовтневого районів» в кварталі №2764 за землекористувачами була зареєстрована земельна ділянка на АДРЕСА_1 площею 1820 кв.м. та 274 кв.м. залишено в тимчасовому користуванні.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.05.1997 року серія ААК №449681, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пищенко Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за №2-2405 та записаного в реєстрову книгу за реєстром №6088 від 08.12.1997 pоку, а також технічного паспорту Київського міського БТІ на одноквартирний (садибний) житловий будинок, громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної власності належить в рівних частках (по 1/3) житловий будинок (літ. А), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2013 році власники вищевказаного житлового будинку, з метою приватизації прилеглої земельної ділянки звернулись до Київської міської ради в особі Київського міського голови.

На підставі доручення заступника міського голови - секретаря Київради від 21.11.2013 pоку №08/М-3659, №08/М-3661, договору на виконання робіт від 26.11.2013 року №1.5-А/26.11, технічного завдання на виконання робіт, було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Товариству з обмеженою відповідальністю «Головземпроект».

На підставі розробленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Головземпроект» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд: АДРЕСА_1 (реєстраційно-обліковий код земельної ділянки 82:277:0225) КМР адміністрацією підготовлено проект рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » (справа П-9043) та направлено для подальшого розгляду у відповідних комісіях Київської міської ради, відповідно до регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 14.07.2011 року № 383/5770.

На засіданні комісії КМР з питань містобудування, архітектури та землекористування 23.12.2014 року прийнято рішення, оформлене протоколом № 13, яким ухвалено відкласти розгляд проекту рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » та направити вищезазначений проект рішення разом з матеріалами кадастрової справи П-9043 на розгляд до постійної комісії Київради з питань екологічної політики, оскільки ця земельна ділянка потрапляє до 200 метрової зони Національного ботанічного саду ім. Ч.М. Гришка НАН України.

20.01.2015 року за результатами засідання Постійної комісії Київської міської ради з питань екологічної політики складено протокол № 1 відповідно до пункту XV якого за результатами розгляду проекту рішення Київської міської ради «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » (справа П-9043) вирішено враховуючи розташування земельної ділянки у 200- метровій буферній зоні Національного ботанічного сум ім. Гришка відхилити проект вказаного рішення.

17.03.2015 року, на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування, прийнято рішення оформлене протоколом № 6, яким ухвалено підтримати пропозицію, викладену у витязі з протоколу засідання Постійної комісії Київської міської ради з питань екологічної політики від 20.01.2015 № 08/288/03-1 та відхилити проект рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » враховуючи розташування земельної ділянки у 200 метровій буферній зоні Національного ботанічного сум ім. Гришка (далі по тексту - оскаржуване рішення).

Вважаючи протиправним оскаржуване рішення, позивачка звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави для відхилення проекту вказаного рішення, у зв`язку з тим, що земельна ділянка щодо якої його складено перебуває на відстані не менше 200 метрів від меж земельної ділянки Національного ботанічного саду ім. М. М. Гришка НАН України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Пунктами «а», «б» та «в» частини 1 статті 9 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить: розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Частиною 2 статті 83 Земельного кодексу України встановлено, що у комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, частинами 1 і 2 вказаної статті визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 статті 23 Регламенту Київської міської ради, який затверджено рішенням Київської міської ради, від 12.11.2014 № 351/351 проекти рішень Київради реєструються в управлінні організаційного та документального забезпечення діяльності Київської міської ради. Проект рішення Київради, поданий з дотриманням вимог частин другої - десятої статті 21 цього Регламенту, реєструється не пізніше двох днів з дня надходження.

Частиною 4 статті 23 вказаного Регламенту встановлено, що протягом трьох днів з дня реєстрації проекту рішення Київський міський голова або заступник міського голови - секретар Київради надає доручення щодо розгляду проекту рішення профільній постійній комісії, яка, враховуючи функціональну спрямованість постійних комісій, визначається профільною з попереднього розгляду відповідного проекту рішення, а також іншим постійним комісіям відповідно до їх функціональної спрямованості.

Відповідно до частин 6-7 статті 23 Регламенту Київської міської ради, який затверджено рішенням Київської міської ради, від 12.11.2014 № 351/351 постійні комісії Київради (окрім профільної) протягом чотирнадцяти днів з моменту реєстрації проекту рішення у комісії опрацьовують його та за результатами розгляду проекту рішення: підтримують проект рішення Київради: візують проект рішення без зауважень; візують проект рішення із зауваженнями чи пропозиціями; відхиляють проект рішення. Зауваження чи пропозиції викладаються у висновку постійної комісії та направляються до профільної постійної комісії. Висловлені зауваження та пропозиції постійних комісій є обов`язковими для розгляду профільною постійною комісією Київради. У разі ненадходження до профільної постійної комісії письмової інформації про результати розгляду постійною комісією проекту рішення протягом встановленого цією частиною строку, проект рішення вважається погодженим такою постійною комісією. Профільна постійна комісія протягом тридцяти днів з моменту реєстрації проекту рішення у комісії опрацьовує його та за результатами розгляду проекту рішення: підтримує проект рішення Київради: візує проект рішення без зауважень; візує проект рішення із зауваженнями чи пропозиціями; за згодою суб`єкта подання направляє проект рішення на доопрацювання, в тому числі шляхом створення робочої групи постійної комісії для доопрацювання проекту рішення; відхиляє проект рішення.

Частиною 14 статті 23 вказаного Регламенту встановлено, що у разі відхилення проекту рішення профільна постійна комісія направляє проект рішення суб`єкту подання з відповідним висновком. Відхилений або не розглянутий профільною постійною комісією у встановлений частиною сьомою цієї статті строк проект рішення може бути поданий суб`єктом подання для опрацювання до управління правового забезпечення діяльності Київської міської ради, яке розглядає такий проект в порядку, визначеному частиною дев`ятою цієї статті.

Отже, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність, зокрема, до Київської міської ради, яка на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки у місячний строк приймає рішення щодо приватизації земельних ділянок. При цьому Регламентом Київської міської ради, який затверджено рішенням Київської міської ради, від 12.11.2014 № 351/351 встановлено, що протягом трьох днів з дня реєстрації проекту рішення Київський міський голова або заступник міського голови - секретар Київради надає доручення щодо розгляду проекту рішення профільній постійній комісії, яка, враховуючи функціональну спрямованість постійних комісій, визначається профільною з попереднього розгляду відповідного проекту рішення та яка протягом тридцяти днів з моменту реєстрації проекту рішення у комісії опрацьовує його та за результатами розгляду проекту рішення: підтримує проект рішення Київради: візує проект рішення без зауважень; візує проект рішення із зауваженнями чи пропозиціями; за згодою суб`єкта подання направляє проект рішення на доопрацювання, в тому числі шляхом створення робочої групи постійної комісії для доопрацювання проекту рішення; відхиляє проект рішення.

Як вже вище зазначалося, на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування 17.03.2015 року прийнято оскаржуване рішення оформлене протоколом № 6, яким відхилено проект рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ».

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, єдиною підставою для відхилення проекту рішення зазначено те, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 розташована у 200-метровій буферній зоні Національного ботанічного сум ім. Гришка.

У свою чергу, постановою Верховної Ради України від 13.01.2009 №850-V «Про невідкладні заходи зі збереження територіальної цілісності Національного ботанічного саду ім. М.М. Гришка НАН України» введено мораторій на виділення земельних ділянок на відстані не менше 200 метрів від меж земельної ділянки Національного ботанічного саду ім. М. М. Гришка НАН України до моменту встановлення його охоронної зони.

Отже, вищевказаною постановою введено мораторій виключно на виділення земельних ділянок на відстані не менше 200 метрів від меж земельної ділянки Національного ботанічного саду ім. М. М. Гришка НАН України до моменту встановлення його охоронної зони та не передбачено жодних обмежень щодо вчинення дій відносно земельних ділянок, які перебувають у відповідній зоні та вже були виділені у користування/власність.

Як вже зазначалося, починаючи з 1997 року, позивачка та треті особи є власниками житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , який було набуто у власність, на підстави договору купівлі-продажу від 30.05.1997 року (серія ААК №449681, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пищенко Т.Г., зареєстрований в реєстрі за №2-2405 та записаний в реєстрову книгу за реєстром №6088 від 08.12.1997 p.).

Зазначене стало підставою для звернення останніх у 2013 році до відповідача з метою приватизації прилеглої земельної ділянки.

Як вбачається з проекту рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » (справа П-9043) його складено не щодо виділення позивачу та третім особам земельної ділянки, а щодо передання земельної ділянки у власність шляхом її приватизації.

Разом з тим, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції посилання відповідача на факт того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не могла бути передана позивачу та третім особам у власність шляхом приватизації, оскільки не перебувала у користуванні позивача та третіх осіб, з огляду на наступне.

Колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в рішенні від 28.05.2008 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Київського міського бюро технічної інвентаризації, треті особи : Перша Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Ліщенко Тетяна Георгіївна, Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання свідоцтва про право власності, договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлено наступне:

«Печерським районним судом м. Києва також вірно встановлено, що домоволодіння Монтьєвих фактично існувало до квітня 2001 року, про що свідчать довідки-характеристики видані БТІ м. Києва 20 грудня 1996 року ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , 15 січня 1997 року ОСОБА_5 , 21 січня 1997 року ОСОБА_6 , а також відмітка БТІ м. Києва в інвентаризаційній справі домовласності АДРЕСА_1 про погашення документів з приводу знесення вказаного будинку від 24 квітня 2001 року. Тому висновки судів щодо фактичної відсутності предмету договору, у зв`язку із його знесенням, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 не відповідають встановленим судами у їх судових рішеннях від 8 грудня 2003 року та 5 березня 2004 року обставинам справи, які в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються заново.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 30 ЗК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено в договорі відчуження. Оскільки перехід права власності на спірний будинок до Монтьєвих відбувся на підставі договору купівлі-продажу, то з моменту укладення договору до них перейшло і право користування земельною ділянкою розміром 1820 кв.м. по АДРЕСА_1 . Відомості про те, що право ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку було припинено, у матеріалах справи відсутні та не були доведені позивачкою у встановленому законом порядку».

Статтею 360 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції чинній станом на 28.05.2008) встановлено, що ухвалені Верховним Судом України рішення або постановлені ним ухвали набирають законної сили з моменту їх проголошення і оскарженню не підлягають.

Частиною першою статті 14 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції чинній станом на 28.05.2008) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частинами 4-5 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У межах розгляду даної справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем доказів на спростування фактів встановлених Колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України в рішенні від 28.05.2008 суду надано не було, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Посилання КМР на те, що рішення уповноваженим органом щодо надання позивачу земельної ділянки у користування не приймалось, та до позивача при переході права власності на будівлю за вказаною адресою право користування земельною ділянкою не перейшло, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки відповідним обставинам було надано оцінку колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України в рішенні від 28.05.2008 та вони жодним чином не спростовують висновки викладені у зазначеному рішенні.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 , станом на дату прийняття Верховної радою постанови від 13.01.2009 №850-V «Про невідкладні заходи зі збереження територіальної цілісності Національного ботанічного саду ім. М.М. Гришка НАН України», вже перебувала у користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також те, що оскаржуваним проектом рішення (справа П-9043) передбачено не відведення позивачу та третім особам земельної ділянки, а надання її у власність шляхом приватизації земельної ділянки, яка вже перебуває у користуванні вказаних осіб, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у КМР були відсутні підстави для відхилення проекту вказаного рішення, у зв`язку з тим, що земельна ділянка щодо якої його складено перебуває на відстані не менше 200 метрів від меж земельної ділянки Національного ботанічного саду ім. М. М. Гришка НАН України.

Разом з тим, інших законних підстав для відхилення проекту рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » (справа П-9043) в оскаржуваному рішенні, яке оформлено протоком № 6 від 17.03.2015 року Постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Київської міської ради не зазначено, а відповідачем в наданих запереченнях та під час розгляду справи не наведено.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача внести на розгляд найближчого пленарного засідання Київської міської ради проект рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » (справа П-9043) колегія суддів апеляційної інстанції не надає правової оцінки, адже в даній справі позивачами апеляційна скарга не подавалася в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є визнання противоправним та скасування оформленого протоколом № 6 від 17.03.2015 року рішення Постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Київської міської ради в частині відхилення проекту рішення «Про приватизацію земельної ділянки громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » та зобов`язання КМР повторно розглянути проект вказаного рішення з урахуванням висновків даної постанови суду.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 02.02.2021 року