Справа № 741/927/20
Суддя: Крупина А. О.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження номер 2-а/741/1/21
Єдиний унікальний номер 741/927/20
РІШЕННЯ

іменем України

03 лютого 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, начальника СРПП № 3 Носівського відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області лейтенанта поліції Талалаївського Анатолія Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справи про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Носівського відділення поліції Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області, начальника СРПП № 3 Носівського ВП Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області Талалаївського А.М. про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою від 26 серпня 2020 року відкрито позовне провадження у справі за адміністративним позовом, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14 грудня 2020 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про заміну неналежного відповідача належним, яким є Головне управління Національного поліції в Чернігівській області, та уточнений адміністративний позов до Головного управління Національного поліції в Чернігівській області та начальника СРПП № 3 Носівського ВП Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області Талалаївського А.М. про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року у справі було замінено неналежного відповідача на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.

Свій уточнений адміністративний позов позивач ОСОБА_1 мотивував тим, що 02 серпня 2020 року начальником СРПП № 3 Носівського відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області лейтенантом поліції Талалаївським Анатолієм Миколайовичем винесено постанову серії БАА № 032537 від 02 серпня 2020 року, якою на нього (позивача) було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме за те, що 02 серпня 2020 року о 00 годин 05 хвилин у м. Носівка Чернігівської області по вул. Вокзальна він керував автомобілем Нісан Паладін, д. н. НОМЕР_1 , у темну пору доби не світила ліва фара в режимі ближнього світла, чим порушив п. 31.4.3«в» ПДР України. Він (позивач) не погоджується з обставинами, викладеними у постанові, а також самою постановою, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. 02 серпня 2020 року він керував указаним автомобілем, проїжджав по вул. Вокзальна в м. Носівка Чернігівської області в напрямку міського ринку. Оскільки транспортних засобів, які б рухалися в зустрічному напрямку, не було, позивач увімкнув дальнє світло фар. По цій же вулиці був припаркований службовий автомобіль поліції. На вимогу поліцейських позивач зупинився, до його автомобіля підійшов інспектор СРПП № 1 Носівського ВП Самойленко Р.М., не назвавши причину зупинки ТЗ, вимагав пред`явити посвідчення водія. Потім до автомобіля позивача підійшов начальник СРПП № 3 Носівського ВП Талалаївський А.М., не представившись, почав вимагати пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страхований поліс. Позивач надав поліцейським своє посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс не надав, оскільки вважав, що працівник поліції в даному випадку не має права його вимагати. Переглянувши документи позивача, працівник поліції Талалаївський А.М. пішов до службового автомобіля, через деякий час повернувся із частково заповненим бланком постанови та повідомив позивачеві, що на нього (позивача) буде складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та, не розглянувши справи по суті, не ознайомивши позивача з його правами, передбаченими ст. ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, виніс відносно нього (позивача) постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Позивач почав наполягати на об`єктивному розгляді справи, однак поліцейський заперечив йому та пішов дозаповнювати бланк постанови до службового автомобіля. Начальник СРПП № 3 Носівського ВП Талалаївський А.М. не надав позивачеві жодного доказу вчинення правопорушення, сказавши, що засобами фотофіксації та відеофіксації вони (працівники поліції) не користувалися, оскільки їх бодікамери були розрядженими. Жодних інших доказів вчинення позивачем правопорушення поліцейськими не надано.

Тому ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії начальника СРПП № 3 Носівського ВП Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області Талалаївського А.М., скасувати постанову серії БАА № 032537 від 02 серпня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а зазначену справу про адміністративне правопорушення закрити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які зазначені у позові, просив їх задовольнити, пояснив, що 02 серпня 2020 року опівночі він рухався по вул. Вокзальна в м. Носівка в напрямку міського ринку, зустрічних машин не було, а тому він їхав із увімкненим дальнім світлом фар. Потім він побачив патрульний автомобіль, на вимогу поліцейських зупинився. Поліцейський Талалаївський А.М. не представився, не назвав причину зупинки, тільки просив пред`явити документи. Позивач пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію ТЗ. Потім поліцейський, не розібравшись в обставинах справи, без належних та допустимих доказів, заповнив бланк постанови, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення - штраф 340 грн.

У судове засідання відповідач начальник СРПП № 3 Носівського відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області лейтенант поліції Талалаївський Анатолій Миколайович не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на адміністративний позов не подав. 04 листопада 2020 року подав до суду заяву, у якій указав, що не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , вважає прийняте ним рішення законним та обґрунтованим, просить постановити рішення суду на підставі наявних доказів, розглянути справу за його відсутності.

У судове засідання представник відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи Головне управління Національної поліції в Чернігівській області було повідомлене належним чином, про причини неявки до суду не повідомлено, відзиву на позов не подано.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд робить такий висновок.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Також відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 3, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Зі змісту спірної постанови про адміністративне правопорушення серії БАА № 032537 від 02 серпня 2020 року, винесеної начальником СРПП № 3 Носівського ВП лейтенантом поліції Талалаївським А.М., убачається, що позивач 02 серпня 2020 року о 00 год. 05 хв. в м. Носівка, вул. Вокзальна керував автомобілем Нісан Паладін, д. н. НОМЕР_1 , у темну пору доби не світила ліва фара в режимі ближнього світла, чим порушив пункт 31.4.3 «в» Правил, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Цією постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

У відповідності до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Відповідачем начальником СРПП № 3 Носівського ВП лейтенантом поліції Талалаївським А.М. було подано до суду заяву, у якій вказано, що він не визнає позов, пояснення відповідача обмежуються тільки тим, що він вважає своє рішення законним та обґрунтованим.

При цьому, відповідачі не скористалися процесуальним правом надати будь-які докази та матеріали, що стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Натомість, як вбачається з позовної заяви, позивач посилається на те, що він Правил дорожнього руху не порушував, був зупинений працівником поліції без доказів наявності адміністративного правопорушення, йому не було повідомлено про причину зупинки, працівник поліції не представився, не надав жодних доказів вчинення позивачем правопорушення.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Так, позивач посилається на те, що винних дій він не вчиняв, правил дорожнього руху не порушував.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Однак, відповідачами не виконано обов`язку щодо збирання належних та допустимих доказів, що встановлюють вчинення позивачем адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суду надано не було.

Отже, відеозапис події, фотокартки, що підтверджують вчинене позивачем порушення, показання свідків та інші допустимі докази в матеріалах справи відсутні, що свідчить про не доведення факту порушення позивачем п. 31.4.3 «в» ПДР України.

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів, поданих відповідачами на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова серії БАА № 032537 не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, не містить жодних посилань на будь-які докази вчинення позивачем правопорушення, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Так, в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей щодо фіксування інкримінованого позивачу правопорушення, а також не надано інших доказів вчинення правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості, суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, у якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень Правил дорожнього руху.

Окрім того, суд також звертає увагу на формулювання суті правопорушення, яке викладене в постанові серії БАА № 032537, та зауважує, що п. 31.4.3 «в» ПДР забороняє експлуатацію транспортних засобів, коли не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла, натомість в оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 керував автомобілем, на якому в темну пору доби не світила ліва фара в режимі ближнього світла. Суд звертає увагу на те, що сама по собі фара світити не може, світити може лише лампа фари, а тому суть правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, поліцейським викладено неточно.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Разом з цим, на думку суду, позиція відповідачів у даній справі не є доведеною, оскільки не підтверджена належними та допустимим доказами наявності події та складу адміністративного правопорушення, яке інспектор поліції вважав встановленим.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 р. по справі №338/1/17.

Виходячи з наведеного, суд робить висновок, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП справа про адміністративне правопорушення щодо позивача підлягає закриттю.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині визнання протиправними дій щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зазначає про таке.

Статтею 222 КУпАП на органи Нацполіції покладено повноваження з розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За положеннями п. 10 Р. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на вказані норми, повноваження поліцейського щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, прямо визначені чинним законодавством.

Натомість, ставлення поліцейського до певних подій та їх оцінка в сенсі наявності складу правопорушення є результатом його розумової діяльності та не може бути предметом судового розгляду. При цьому, способом захисту у випадку хибності висновків поліцейського є звернення до суду з позовом про скасування постанови.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправними дій щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 139 КАС України вирішенню підлягає питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Постановою КМ України від 16.09.2015 р. № 730 утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.

Оскільки за положеннями ст. 222 КУпАП поліцейські діють саме від імені органів Нацполіції, на які покладено повноваження з розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність стягнення судових витрат зі сплати судового збору на користь позивача з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, що є юридичною особою.

При цьому, вирішуючи питання про розмір судового збору, що підлягає стягненню, суд зауважує, що попри часткове задоволення позовних вимог, судовий збір позивачем було сплачено у розмірі, що відповідає одній заявленій позовній вимозі з похідною вимогою, відтак частина задоволених позовних вимог не має впливу на розмір судового збору, який у даному спорі є мінімальним.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 245, 289, п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП, ст. ст. 72, 73, 77, 139, 243-246, 255, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника СРПП № 3 Носівського ВП Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області серії БАА № 032537 від 02 серпня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14000, Україна, Чернігівська область, місто Чернігів, проспект Перемоги, буд. 74) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 гривень (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя А.О. Крупина