Справа № 214/4284/20
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

03 лютого 2021 року Справа № 214/4284/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради про визнання неправомірними дій та стягнення недоотриманої одноразової компенсації, -

встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 22.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради про:

- визнання неправомірними дій Управління праці і соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради у відмові по перерахунку та виплаті згідно статті 48 Закону України № 796-ХІІ одноразової допомоги у розмірі 30 та 45 мінімальних зарплат на момент отримання виплати, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС віднесеного до 1-ї категорії 3-ї та 2-ї груп інвалідності;

- стягнення на користь ОСОБА_1 одноразової компенсації у розмірі 30 та 45 мінімальних зарплат на момент отримання виплати, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС віднесеного до 1-ї категорії 3-ї та 2-ї груп інвалідності.

2. Позивачем заявлено клопотання про негайне виконання рішення суду.

3. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.06.2020 справу № 214/4284/20 (провадження № 2-а/214/189/20) передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю відповідно до положень статей 20, 29 КАС України.

4. Справа № 214/4284/20 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 22.07.2020 та за результатами автоматизованого розподілу передана на розгляд судді І.О. Верба.

5. Ухвалою суду від 28.07.2020 позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.

6. 27.08.2020 засобами поштового зв`язку від позивача на виконання вимог ухвали судом отримано:

- письмове підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- виправлений адміністративний позов та його копію для відповідача, у якому зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача, код ЄДРПОУ відповідача та викладений наступний зміст позовних вимог:

1) визнати дії Управління праці і соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради в м. Кривому Розі неправомірними у відмові перерахувати та виплатити згідно статті 48 Закону України № 796-ХІІ одноразової допомоги у розмірі 30 мінімальних зарплат на момент отримання виплати 03.11.2011 та 45 мінімальних зарплат на момент отримання виплати 13.02.2020, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС віднесеного до 1-ї категорії - 3-ї та 2-ї груп інвалідності відповідно;

2) зобов`язати Управління праці і соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради в м. Кривому Розі виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію у розмірі 30 та 45 мінімальних зарплат, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС віднесеного до 1-ї категорії - 3-ї та 2-ї груп інвалідності.

7. Ухвалою суду від 01.09.2020 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), визначено, що питання щодо строку звернення до суду суд розгляне під час розгляду справи після отримання всіх заяв по суті спору та документів, запропоновано позивачу надати клопотання про поновлення строку звернення до суду, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, витребувано від відповідача копії усіх заяв позивача про призначення та виплату компенсації з доданими до них документами (у разі наявності), докази нарахування та виплати компенсації на підставі наданих заяв.

8. 01.10.2020 від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду.

9. 02.10.2020 засобами електронного зв`язку, 09.10.2020 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позов з витребуваними судом доказами.

ІІ. КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ ЗВЕРНЕННЯ ДО СУДУ

10. Позивач заявив клопотання про визнання причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновлення такого строку, обґрунтовуючи його наступним.

11. Про невідповідність розмірів одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач дізнався у березні 2020 року від свого товариша ОСОБА_2 , який також є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, судова справа якого міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (справа № 761/37830/14-а).

12. Позивач не міг передбачити в 2011 році, що орган держави, в даному випадку Управління праці і соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради в м. Кривому Розі, який покликаний захищати права та законні інтереси громадян у сфері пенсійного та соціального забезпечення, може ці права порушити.

13. Позивач не має юридичної освіти, не знає особливостей пенсійного законодавства, у зв`язку з чим не міг знати, що його права порушуються, тобто, що розмір одноразової компенсації не відповідає вимогам законодавства. Позивача з цього приводу компетентні органи не інформували.

14. Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV суми пенсій, допомог, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, допомогу - виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини прибутку.

15. Відповідно до статті 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» № 39/95-ВР від 08.02.1995 право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю особи, не обмежується строком давності.

16. У відповідності до статей 5, 9 КАС України, як правовий акт, який має вищу юридичну силу, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Віденська Конвенція про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, до якої приєдналась Україна 12.07.1996.

17. Згідно із пунктом 1 статті ІV Конвенції відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною. А відповідно до статті VI Конвенції встановлюється тридцятирічний строк позовної давності за вимоги відшкодування ядерної шкоди.

18. Вищезазначені аргументи дають позивачеві підстави винести клопотання перед судом про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у відповідності до частини першої статті 121 КАС України та статті 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку».

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

19. Відповідач доводів щодо строків звернення до суду не висловив.

ІV. ОЦІНКА СУДУ

20. Надаючи оцінку заявленому клопотанню суд виходить із того, що позивачем при зверненні до суду 22.06.2020 фактично заявлено спір щодо неправомірності виплати у 2012 році на підставі заяви від 15.12.2011 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, якому встановлено інвалідність за захворюванням, пов`язаним с ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі 189,60 грн, який не відповідав розміру, встановленому Законом № 796-ХІІ.

21. Суд вважає помилковим посилання позивача на статтю 46 Закону України № 1058-ІV, тобто Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки цей спір не стосується виплат, які здійснюються органами Пенсійного фонду України, суми компенсації за шкоду не є пенсійними виплатами.

22. Відповідачем у цій справі є Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради, а не орган Пенсійного фонду України.

23. Посилання позивача на норми статті 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 08.02.1995 № 39/95-ВР (далі - Закон № 39/95-ВР), який набрав чинності 21.03.1995, є необґрунтованими.

24. Зокрема, відповідно до статті 90 Закону 39/95-ВР всі вимоги цього Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання цим Законом чинності.

25. Безпідставним є також посилання позивача на норми Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, оскільки вона регулює подання позову про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

26. При наданні оцінки вказаним доводам позивача враховано правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 09.12.2019 у справі № 431/1700/16-а, від 16.07.2020 у справі № 182/3773/15-а.

27. Вирішуючи питання поважності пропуску строку звернення до суду та його поновлення, суд виходить із того, що позивач вважав правомірною спірну виплату у 2012 році, оскільки не припускав можливості порушення його права органом державної влади, позивач зазначає, що фактично дізнався, що його право було порушене у березні 2020 року.

28. Суд зазначає, що актом спеціального законодавства, дія якого спрямована на реалізацію конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення України та встановлює відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

29. Абзацом 3 частини другої статті 1 вказаного Закону передбачено, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується, зокрема, на принципі соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

30. Статтею 70 Закону № 796-XII закріплено право громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, захищати у відповідних державних, судових органах свої законні інтереси та інтереси своїх дітей. При цьому зазначеним Законом строк звернення до суду з адміністративним позовом не встановлено.

31. Строк звернення до адміністративного суду встановлений частиною другою статті 122 КАС України, зокрема, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

32. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша статті 122 КАС України).

33. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 121 КАС України).

34. Строки мають важливе значення для захисту порушених прав та адміністративного судочинства. У публічно-правових відносинах строки особливо актуальні для оцінки правомірності поведінки суб`єктів з погляду на її своєчасність.

35. Обмеження строку звернення до суду, шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

36. Згідно із усталеною практикою суду касаційної інстанції, причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

37. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

38. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

39. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

40. Незвернення до суду з позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

41. Відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду заяви про виплату компенсації) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

42. Позивачеві 17.01.2012 виплачено суму компенсації за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 189,60 грн, позивач заявляє про належну виплату у розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

43. Таким чином, позивач з 17.01.2012 знав про виплату суми одноразової компенсації у вказаному розміру, коли у той час законом була встановлена інша сума виплати.

44. КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Відтак, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

45. Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

46. У заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

47. Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

48. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгі»).

49. Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані ( рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

50. У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

51. Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

52. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

53. Позивач мав можливість з січня 2012 року дізнатись про порушення своїх прав, а заявлене клопотання не містить переконливих доводів щодо спростування зазначених обставин.

54. Заявлені причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, оскільки вказані обставини не є об`єктивно непереборними та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, посилання позивача на те, що він не реалізував своє право через свою правову необізнаність, не дає правових підстав для визначення додаткового строку для вчинення вказаних дій.

55. Можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого позивача, тобто мала суб`єктивний характер.

56. Будь-яких поважних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, судом не встановлено.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

57. Таким чином, суд зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду із цим позовом в частині позовних вимог, що стосуються виплати, здійсненої у 2012 році.

58. Заявлені підстави для поновлення вказаного строку не є поважними, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні заявленого клопотання та поновленні строку звернення до суду щодо позовних вимог, пов`язаних із виплатою 17.01.2012 одноразової компенсації на підставі статті 48 Закону № 796-XII.

59. Порушення строку звернення до суду із такими позовними вимогами має наслідком залишення позову у вказаній частині без розгляду.

60. Окремо суд зазначає, що матеріали справи не містять заяви позивача, у тому числі поданої у 2020 році, щодо перерахування та виплатити згідно статті 48 Закону України № 796-ХІІ одноразової компенсації (позивач зазначає допомоги) у розмірі 30 мінімальних заробітних плат на момент отримання виплати 03.11.2011.

61. Керуючись статтями 240, 243, 248 КАС України, суд, -

ухвалив:

62. Адміністративний позов ОСОБА_1 в адміністративній справі № 214/4284/20 в частині позовних вимог щодо виплати одноразової грошової компенсації згідно статті 48 Закону України № 796-ХІІ у розмірі 30 мінімальних заробітних плат на момент отримання виплати 03.11.2011 як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, віднесеного до 1 категорії ІІІ групи інвалідності та зобов`язання відповідача виплатити одноразову компенсацію у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС віднесеного до 1-ї категорії ІІІ групи інвалідності - залишити без розгляду.

63. Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя І.О. Верба