Справа № 522/23102/17
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/35/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду м. Одеси адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позивач мотивує вимоги тим, що 06 грудня 2017 року співробітниками Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Одеській області (далі - УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області) за адресою АДРЕСА_1 було виявлено громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доставлено до приміщення ГУ ДМС України в Одеській області.

Після проведення перевірки було встановлено, що громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.

Зі слів громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прибув до України у листопаді 2017 року нелегально поза пунктом пропуску ДПС України з метою працевлаштування. Після потрапляння на територію України він приїхав до м. Одеса для подальшого нелегального перетину кордону з державою-членом ЄС.

Нині громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання і законного джерела існування не має.

Громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про добровільне повернення, а також із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

06 грудня 2017 року співробітником ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол про адміністративне затримання №000014 за частиною другою статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, частиною одинадцятою статті 259 КУпАП.

06 грудня 2017 року за порушення частини першої статті 203 КУпАП, у зв`язку з порушенням правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №000063.

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.12.2017 ПН МОД №000063 громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

06 грудня 2017 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.12.2017 року.

У визначений термін громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав.

Ураховуючи той факт, що відповідач досі не покинув території України, ГУ ДМС України в Одеській області звернулося до суду з позовом.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено: примусово видворено з України громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; затримано громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив міграційне законодавство України, ухилявся від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, проживання в Україні без документів на право проживання в Україні, відсутності у громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійного місця проживання та законного джерела існування.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов залишено без задоволення.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції, Одеський апеляційний адміністративний суд керувався тим, що однією з підстав для примусового видворення з України іноземця, на підставі прийнятої постанови адміністративного суду, є рішення про примусове повернення, яке не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що 06.12.2017 Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.12.2017. Тобто, на виїзд до В`єтнаму відповідачу було надано одну добу, що є неможливим, ураховуючи, що між Україною та В`єтнамом немає прямого авіасполучення.

Також відповідач фізично не міг виконати рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки протягом усього строку, який надавався йому для залишення України, був затриманий, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 06.12.2017.

Отже, суд апеляційної інстанції вказав на передчасність висновків про наявність підстав для примусового видворення за межі території України громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Верховного Суду від 19 липня 2019 року касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задоволено частково. Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 522/23102/17 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Суд звертає увагу, що Законом №3773-VI передбачено також інститут реадмісії, за яким передбачено передача з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства.

За приписами частини першої статті 29 Закону №3773-VI передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Згідно частини третьої статті 29 Закону №3773-VI іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

27 вересня 2007 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам було підписано Угоду про реадмісію громадян обох держав (далі - Угода), яка була ратифікована Законом України від 03 вересня 2008 року №359-VI.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Угоди на запит однієї Договірної Сторони інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в`їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, далі - осіб, які підлягають реадмісії.

Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами, не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у статті 2 цієї Угоди (пункт 2 статті 1 Угоди).

Згідно з частиною першою статті 2 Угоди кожна Договірна Сторона, відповідно до пункту 1 статті 1, здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки, відповідають таким вимогам: a) мають громадянство держави запитуваної Договірної Сторони, одночасно не маючи громадянства держави запитуючої Договірної Сторони чи будь-якої іншої держави; b) будь-коли до їхнього в`їзду на територію держави запитуючої Договірної Сторони мали законне постійне місце проживання на території держави запитуваної сторони та не мають постійного місця проживання в третій країні; c) підлягають чинному наказу про депортацію згідно із національним законодавством держави запитуючої Договірної Сторони.

Посилання скаржника на факт неукладення виконавчого протоколу до Угоди не може вважатися перешкодою для виконання цього міжнародного договору.

Таким чином, громадяни Соціалістичної Республіки В`єтнам, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення, а відповідно й затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Проте у разі відсутності доказів того, що відповідач є громадянином В`єтнаму, виключається можливість застосування до спірних правовідносин положень Угоди.

Правову позицію аналогічного змісту вже висловлював Верховний Суд, зокрема в постанові від 07 лютого 2019 року у справі №308/8109/17.

Верховний суд зазначає, що для правильного вирішення цієї справи Суд має пересвідчитися, що будь-які документи, які посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до вказаної країни відсутні.

19 серпня 2019 року матеріали справи надійшли до суду першої інстанції та за результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Абухіну Р.Д.. Справа прийнята до розгляду.

Учасники справи в судові засідання неодноразово не з`являлись, представник позивача неодноразово звертався до суду з заявою про відкладення розгляду справи з різних причин (підготовка правової позиції, запровадження карантинного режиму).

01 лютого 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи в письмовому проваджені, позовні вимоги підтримує.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав.

Дослідивши матеріали справи, судом з`ясовані наступні обставини справи.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За приписами частин одинадцятої та дванадцятої статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини тринадцятої статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

У положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що: «1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

В п.п. 37, 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. theNetherlands) Європейський суд з прав людини вказав, що предметом та метою пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є lexgeneralis по відношенню до пункту 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є гарантувати, що нікого не може бути позбавлено волі у свавільний спосіб, таким чином, незалежно від відповідності національному праву «жодне свавільне утримання ніколи не може вважатися законним».

06.12.2017 року співробітниками УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлено до приміщення ГУ ДМС України в Одеській області.

Після проведення перевірки було встановлено, що громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні.

Зі слів іноземця, громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до України у листопаді 2017 року з метою працевлаштування нелегально поза пунктом пропуску ДПС України. Після потрапляння на територію України приїхав до м. Одеса для подальшого нелегального прямування до країн Європи.

На даний час громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

Проте, громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

06.12.2017 року співробітником ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол про адміністративне затримання № 000014 за частиною 2 статті 263 КУпАП ч. 11 ст.259 КУпАП.

06.12.2017 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 000063 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.12.2017 року ПН МОД № 000063 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 510 грн.

06.12.2017 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.12.2017 року.

06.12.2017 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.12.2017 року. Тобто, на виїзд до В`єтнаму відповідачу було надано одну добу, що є неможливим, враховуючи, що між Україною та В`єтнамом немає прямого авіасполучення.

Як убачається з матеріалів справи, ГУ ДМС України в Одеській області було складено довідку про особу від 06.12.2017, відповідно до якої документ, що посвідчує відповідача - відсутній, інформація про особу за обліками ДМС - відсутня. Інформація про відповідача записана з його слів.

Проте згідно з рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 06.12.2017 року № 162 про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виявлення відповідача співробітниками УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області за адресою АДРЕСА_1 останній при собі мав паспорт НОМЕР_1 , виданий 29.08.2017 року, терміном дії до 29.08.2027.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході нового судового розгляду суду не надані належні, достатні та допустимі докази, які спростовують відомості, зазначені у рішенні № 162 про примусове повернення в країну походження від 06 грудня 2017 року щодо наявності паспорту НОМЕР_1, виданого 29.08.2017 року, терміном дії до 29.08.2027 року у громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виявлення відповідача співробітниками УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначені обставини, спростовують доводи позивача про неможливість провести ідентифікацію іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, була відсутність співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації.

Крім того, зазначений у рішенні ГУ ДМС України в Одеській області від 06 грудня 2017 року про примусове повернення в країну походження громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк до 07.12.2017 року (доба) покинути територію України не є достатнім часом для виконання рішення про примусове повернення.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 229, 241-246, 255, 288, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 03 лютого 2021 року.

Суддя Р.Д. Абухін

01.02.2021