Справа № 569/12784/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

04 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 569/12784/20 пров. № А/857/12965/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Судової-Хомюк Н. М.
суддів -Сеника Р. П.
Хобор Р. Б.
перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2020 року у справі № 569/12784/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП старшого сержанта поліції Дровнікова Андрія Михайловича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2790603 від 07.07.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді-доповідача Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2020 року про повернення позовної заяви у справі №569/12784/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП старшого сержанта поліції Дровнікова Андрія Михайловича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2790603 від 07.07.2020 року залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Зокрема суд в ухвалі зазначив, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції становить 2102 грн 00 коп.

23 листопада 2020 року на адресу суду надійшло пояснення до апеляційної скарги ОСОБА_1 у якому він просив апеляційну скаргу задовольнити та звільнити від сплати судового збору. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04.09.2020 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року продовжено строк для усунення ОСОБА_1 недоліків апеляційної скарги на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2020 року про повернення позовної заяви у справі № 569/12784/20.

Суд вказав апелянту на те, що подані ним пояснення до апеляційної скарги, не можуть вважатись такими, що були надані на виконання вимог ухвали судді-доповідача Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року, оскільки з наданих пояснень не зрозуміло, чи подані вони на виконання вимог вищезазначеної ухвали, чи просить апелянт суд апеляційної інстанції звільнити його від сплати судового збору саме за подання апеляційної скарги на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04.09.2020 про повернення позовної заяви чи навпаки, таке пояснення подано в доповнення до апеляційної скарги.

Копію ухвали вручено ОСОБА_1 11.01.2021.

29.01.2020 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, у якій апелянт просить апеляційну скаргу задовольнити та звільнити від сплати судового збору. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09.04.2020 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У поданій заяві звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до статті 133 КАС України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Також заявник зазначає, що Законом України «Про судовий збір», зокрема, не визначено, що судовий збір справляється за подання апеляційної скарги на ухвалу про повернення позовної заяви. Таким чином вважає, що Законом не передбачено справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу про повернення позовної заяви, а тому враховуючи положення статті 320 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, а також те, що повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі та той факт, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розглянувши подану заяву суд зазначає наступне.

Щодо твердження апелянта про те, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу про повернення позовної заяви, слід зазначити, що такі висновки апелянта є помилковими, оскільки частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, відповідно до якої, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

Відтак, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується судовий збір в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено Законом України «Про судовий збір».

Окрім того, частиною 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено коло осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Позивач не відноситься до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору.

У статті 8 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Вирішуючи такі заяви, суд повинен враховувати те, що якщо при сплаті необхідних судових витрат середньомісячний дохід особи буде меншим від рівня прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної категорії осіб, тоді в суду є підстава для застосування заходів щодо зменшення, звільнення, розстрочення або відстрочення сплати судового збору.

Повне звільнення від сплати усіх судових витрат застосовується до тих осіб, рівень статків яких не дозволяє взагалі робити будь-які судові витрати, інакше вони не спроможні будуть забезпечити свої найнеобхідніші життєві потреби (житло, харчування, тощо).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим, при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані із судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статей132,133 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України №3674-VІ «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Приписами статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому положення Закону України «Про судовий збір» кореспондуються з положеннями статті 2 КАС України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства, а саме, рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Так, згідно приписів вказаної статті усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обов`язків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору.

Суд повторно звертає увагу апелянта на те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень його майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Повне звільнення від оплати усіх судових витрат застосовується до тих осіб, рівень статків яких не дозволяє взагалі робити будь-які судові витрати, інакше вони не спроможні будуть забезпечити свої найнеобхідніші життєві потреби (житло, харчування, тощо).

Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обов`язків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору.

Позивач до суду апеляційної інстанції на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 02.11.2020 та ухвали про продовження процесуального строку від 26.11.2020 не надав жодних доказів наявності обставин, які б підтверджували відсутність коштів на оплату судового збору, як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Суд зазначає, що у разі задоволення клопотання позивача, вказане може розцінюватися як надання певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов`язані сплачувати відповідний судовий збір.

Слід також зазначити про те, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», «Z та інші проти Сполученого Королівства», «Ейрі проти Ірландії».

Аналізуючи в сукупності вищевикладене, правові підстави для задоволення заяви про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги є відсутніми, оскільки достатніх і належних доказів неможливості сплати судового збору за подання апеляційної скарги апеляційному суду не представлено.

Відтак, у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не усунуто недоліків апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Рівненського міського суду Рівненсьої області від 04 вересня 2020 року - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2020 року у справі № 569/12784/20 повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор