Справа № 640/24601/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

03 лютого 2021 року справа №640/24601/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 )
доКиївського обласного військового комісаріату (далі по тексту відповідач)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо не здійснення нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2017 роки (за 4 (чотири) роки, а саме: за 2014, 2015, 2016, 2017 роки), під час проходження служби у Ставищенському районному військовому комісаріаті Київської області з 2014 по 2017 роки, виходячи з суми (розміру) грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби - 23 жовтня 2017 року; 2) зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2017 роки за 4 (чотири) роки, під час проходження служби у Ставищенському районному військовому комісаріаті Київської області з 2014 по 2017 роки, виходячи з суми (розміру) грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби - 23 жовтня 2017 року за наступними реквізитами: установа банку: Головне управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» (), код банку одержувача (МФО) 322669, код отримувача (ІПН) , картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривні Україна, отримувач: ОСОБА_1
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що не погоджується з не нарахуванням відповідачем йому, як учаснику бойових дій, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2014 року по 2017 рік.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/24601/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

На думку позивача, під час звільнення з військової служби 23 жовтня 2017 року відповідач відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 772 Кодексу законів про працю України і статті 162 Закону України «Про відпустки» мав нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2014 по 2017 роки, проте всупереч вимогам законодавства, не здійснив нарахування та виплату зазначеної компенсації.

Таким чином, для винесення рішення по адміністративній справі суд має вирішити таке питання:

1. Чи обґрунтовано відповідач не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки під час його звільнення з військової служби?

В матеріалах справи докази надання відповідачем відзиву на позовну заяву відсутні, що відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Кожному гарантується право на оскарження в суді дій чи бездіяльності органів державної влади (стаття 55 Конституції України).

При розгляді спорів щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє, зокрема, чи вчинені вони на підставах, що визначені законами України (пункт 1 частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач, оскаржуючи бездіяльність відповідача, стверджує, що порушено його право як учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2014 року по 2017 рік.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням встановлених законами особливостей (стаття 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (стаття 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Так, учасникам бойових дій надається пільга у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Підстави та порядок надання додаткових відпусток визначені відповідними законами України (частина восьма статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Так, пунктом 4 та абзацом 2 пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строк не більше 15 календарних днів.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки (абзац 3 пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

При цьому грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. (п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260).

Отже, військовослужбовці, в тому числі учасники бойових дій, мають право на додаткову відпустку та, у випадку її невикористання, на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за всі минулі роки.

Суд звертає увагу, що право на додаткову відпустку виникло у позивача в особливий період, під час якого додаткові відпустки як учасникам бойових дій не надаються.

Так, Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію, з моменту оголошення якої настає особливий період (абзац четвертий статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Перелік відпусток, які можуть надаватися в особливий період визначений в пунктах 17, 18 та 19 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і є вичерпним. Даний перелік не передбачає надання жодних додаткових відпусток, в тому числі, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, навіть якщо додаткові відпустки тимчасово не надаються в особливий період, це не означає, що право на неї скасовано. Відповідно, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежує та не припиняє право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, навіть якщо така відпустка не надавалася під час особливого періоду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.

Верховний Суд зазначив, що висновки у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах за зверненням до суду осіб, звільнених з військової служби, яким при звільнені було відмовлено у виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період, визначений підпунктами 17, 18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, аналіз законодавчих норм в їх сукупності дає підстави вважати, що під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за всі роки, включно із роком звільнення, не залежно від оголошення особливого періоду.

Отже, позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій, а відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити таку компенсації, якщо доказами підтверджено такі умови (елементи):

1) позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій;

2) позивач звільнився з військової служби;

3) позивач не використав календарні дні додаткової відпустки за період з 2014 року по 2017 рік;

4) компенсація за невикористані календарні дні додаткові відпустки за 2014-2017 роки не нарахована та виплачена відповідачем.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України тягар доведення в адміністративній справі лежить на відповідачеві суб`єкті владних повноважень.

Суд розглянув наявні докази та прийшов до таких висновків щодо кожного з цих пунктів.

1) Позивач є військовослужбовцем та учасником бойових дій.

Статус позивача, як військовослужбовця та учасника бойових дій відповідно до визначень, встановлених пунктом 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підтверджується:

- копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 03 січня 2019 року, виданого Ставищенським районним військовим комісаріатом Київської області, відповідно до якого позивач проходив військову службу у Ставищенському районному військовому комісаріаті Київської області у період та в період з 21 жовтня 2014 року по 21 листопада 2014 року прийняв участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей,

- довідкою від 06 липня 2017 року №1/5/3020, виданої ОСОБА_1 , про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України з 21 жовтня 2014 року по 21 листопада 2014 року, яка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій,

- копією посвідчення серія НОМЕР_3 , виданого управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 18 березня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Проте, відповідно до наданих документів, суд дійшов висновку, що позивач набув статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій з 18 березня 2015 року.

Будь-які інші документи, які б підтверджували набуття позивачем статусу учасника бойових дій в 2014 році в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач набув право на додаткову відпустку як учасник бойових дій у 2015 році.

2) Позивач звільнився з військової служби.

Відповідно до витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 23 жовтня 2017 року №239 позивач звільнений у запас наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 27 вересня 2017 року №349 та з 23 жовтня 2017 року виключений із списків особового складу військового комісаріату.

3) Позивач не використав календарні дні додаткової відпустки за період з 2014 року по 2017 рік.

Як стверджує позивач, ним, як учасником бойових дій, не використані дні додаткової відпустки за період з 2014 року по 2017 рік.

Як встановлено вище, у період з 17 березня 2014 року по теперішній час, у зв`язку з дією на території України особливого періоду додаткові відпустки учасникам бойових дій не надаються, позивач набув статус учасника бойових дій в 2015 році, а отже, суд дійшов висновку, що в період з 2015 року по 2017 рік позивач не використав календарні дні додаткової відпустки.

4) Грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, на які позивач має право, як учасник бойових дій, за період з 2014 року по 2017 рік не нарахована та виплачена відповідачем.

Із витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 23 жовтня 2017 року №239 вбачається, що позивачу грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій ОСОБА_1 під час звільнення з військової служби не нараховувалася та не виплачувалася.

Будь-які докази, що підтверджують виплату позивачу, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в період з 2015 року по 2017 рік в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не здійснив нарахування позивачу, як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2017 рік, а тому наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби 23 жовтня 2017 року.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не здійснення нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 роки (за 3 роки), виходячи з суми (розміру) грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби 23 жовтня 2017 року.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік (за 3 роки), виходячи з суми (розміру) грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби 23 жовтня 2017 року за наступними реквізитами: установа банку: Головне управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» (), код банку одержувача (МФО) 322669, код отримувача (ІПН) , картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривні Україна, отримувач: ОСОБА_1 .

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 );
Київський обласний військовий комісаріат (04053, АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_6 ).

Суддя В.А. Кузьменко