Справа № 200/10467/20-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 р. Справа№200/10467/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області (; 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 84) про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та середньоденного заробітку за весь час затримки при розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 36402,99 грн. та середньоденного заробітку у розмірі 361,32 грн. за весь час затримки при розрахунку, тобто з 28.05.2020 по день винесення рішення суду.

В обґрунтування позову посилається на те, що Наказом від 21.05.2020 № 38 о/с його було звільнено зі служби в поліції за власним бажанням з 27.05.2020.

Вислуга років на день звільнення складала 13 років 06 місяців 04 дні.

Вважає, що відповідачем протиправно не виплачено йому одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 36402,99 грн. із розрахунку 13Х11200,92Х25/100, де 11200,92 грн. - розмір його місячного грошового забезпечення.

Розмір грошового забезпечення позивачем розраховано самостійно.

На думку позивача, оскільки його було звільнено 28.05.2020, то за останній робочий місяць він відпрацював 28 днів, за які йому було сплачено грошове забезпечення у розмірі 10117,07 грн.

Отже, на думку позивача, оскільки у травні 31 день, то розмір його грошового забезпечення за повний місяць складає 11200,92 грн., а тому його середньоденний заробіток складає 361,32 грн.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача його середньоденний заробіток із розрахунку 361,32 грн. за весь час затримки при розрахунку, тобто, з 28.05.2020 по дату винесення рішення суду.

Вважає дії відповідача протиправними і такими, що порушують його конституційні права.

Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав до суду відзив на позовну заяву вмотивований тим, що позивач не має права на отримання вказаної одноразової допомоги при звільненні, оскільки не набув права на пенсію у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та продовжує працювати.

Крім того, на думку відповідача, вказана допомога при звільненні нараховується лише у разі звільнення особи за власним бажанням у зв`язку із сімейними обставинами або іншими поважними причинами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, за наявності права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та вислуги 10 років і більше.

Крім того, відповідач зазначив, що позивача звільнено на підставі його рапорту від 13.05.2020, що було достатньою підставою для прийняття наказу від 21.05.2020 про його звільнення, хоча останній з 19.05.2020 вже був прийнятий на службу до Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області.

Позивач надав до суду пояснення, які за своєю суттю є відповіддю на відзив, вмотивовані тим, що положеннями статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстави звільнення «за власним бажанням», «за сімейними обставинами» та «інші поважні причини» є рівнозначними та незалежними одна від одної, тобто, кожна з них дає право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Крім того, позивач спростовує доводи відповідача щодо порушення ним вимог щодо несумісності.

Відповідачем надано заперечення, вмотивовані тим, що позивачем не доведено підстав його звільнення за власним бажанням у зв`язку із сімейними обставинами або іншими поважними причинами, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 7-8).

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , копія якої наявна в матеріалах справи, останній у період з 07.11.2015 по 27.05.2020 проходив службу в Маріупольському міжрайонному відділі Управління поліції охорони в Донецькій області Національної поліції України (а.с. 42).

13.05.2020 позивач подав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням (а.с. 61).

Наказом начальника Маріупольського міжрайонного центру Управління поліції охорони в Донецькій області Національної поліції України від 21.05.2020 № 38 о/с позивача звільнено з 27.05.2020 за власним бажанням. Виплачено компенсацію за 12 днів невикористаної щорічної чергової відпустки за 2020 рік (а.с. 44).

Суд зазначає, що вказаним наказом виплату позивачеві одноразової допомоги при звільненні не визначено.

Наказом начальника територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області від 19.05.2020 № 34 о/с позивача прийнято на службу з 28.05.2020 (а.с.72).

Відповідно до довідки відповідача від 14.12.2020 № 2488/48/01-2020, виданої на виконання ухвали суду від 03.12.2020, грошове забезпечення позивача станом на дату звільнення складає 10519,60 грн., середньоденне грошове забезпечення становить 350,65 грн. (а.с.60).

Суд зазначає, що розрахунок стажу позивача сторонами не оскаржується.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання. чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Згідно зі статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.

Відповідно до абз. 4 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок № 393) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Системний аналіз наведених положень Закону № 2262-ХІІ дає підстави для висновку, що частина друга статті 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами, які перебували на службі в Національній поліції, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26.11.2020 в адміністративній справі № 520/1365/2020 та від 26.06.2019 в адміністративній справі №821/3762/15-а.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок №260), передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4)премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

З урахуванням положень пункту 3 розділу І Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення і відповідач, у структурі якого працював позивач, як роботодавець, і як орган, до відання якого віднесено виплату цієї допомоги, зобов`язаний її виплатити.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З огляду на положення статей 116, 117 КЗпП України, обов`язок виплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні покладено саме на роботодавця, тож якщо позивача звільнено зі служби, тобто припинено трудові правовідносини, за наказом Національної поліції, то і обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення, як і наслідки за неналежне виконання цього обов`язку, теж покладено на нього.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №806/2164/16 (провадження №К/9901/15983/18).

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу повного розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верхового Суду від 06.03.2020 в адміністративній справі № 1240/2162/18.

Таким чином, відповідач мав виплатити вказану допомогу в день звільнення, тобто, 27.05.2020.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині наявності у нього права на одноразову грошову допомогу при звільненні та обов`язку відповідача виплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо розрахунку стягнення з відповідача належних йому при звільненні грошових сум вказаної допомоги та компенсації за затримку розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Оскільки відповідачем заперечується сам факт наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідного розрахунку такої допомоги ним до суду не надано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами наявний спір щодо розміру його грошового забезпечення.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо необхідності застосування положень ст. 117 КЗпП України, відповідно до яких, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд зазначає, що обчислення розміру грошового забезпечення та, відповідно, розрахунок його середньоденного грошового забезпечення є дискреційними повноваженнями роботодавця, тобто, відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що належні позивачеві суми, слід розраховувати, виходячи з відповідних розмірів, зазначених у довідці відповідача від 14.12.2020 № 2488/48/01-2020.

Отже, при розрахунку вказаних сум, суд виходить із розміру грошового забезпечення позивача - 10519,60 грн., та середньоденного грошового забезпечення - 350,65 грн. відповідно.

Таким чином, на підставі положень статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», розмір належної позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні складає 34188,70 грн. (13х10519,60х25/100).

Оскільки позивача звільнено зі служби 27.05.2020, (а не 28.05.2020, як останній зазначає у позовній заяві), суд приходить до висновку, що станом на день прийняття рішення в даній адміністративній справі по суті, порушений строк виплати складає 249 днів (з 28.05.2020 по 01.02.2021).

Таким чином, сума компенсації за порушення строків проведення належних виплат складає 87311,85 грн. (249х350,65грн.)

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема, зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням вимоги п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 судом в резолютивній частині рішення зазначена конкретна сума, яка підлягає стягненню без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем відповідно до квитанції № 17 від 10.11.2020 сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області (; 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 84) про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та середньоденного заробітку за весь час затримки при розрахунку, - задовольнити частково.

Стягнути з Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області (; 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 84) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 34188 (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят вісім) гривень 70 коп.

Стягнути з Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області (; 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 84) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 87311 (вісімдесят сім тисяч триста одинадцять) гривень 85 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в межах стягнення сум його грошового забезпечення за один місяць.

Стягнути з Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області (; 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 84) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2021 року.

Суддя С.В. Ушенко