Справа № 466/7345/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 466/7345/20 пров. № А/857/464/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26.11.2020 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Білінської Г.Б., повне судове рішення складено 30.11.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції у Львівській області, інспектора першого батальйону четвертої роти Кохана Дмитрія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого лейтенанта поліції у Львівській області, інспектора першого батальйону четвертої роти Кохана Дмитрія Сергійовича про визнання дії старшого лейтенанта поліції у Львівській області, інспектора першого батальйону 4 роти Кохан Дмитра Сергійовича щодо складання постанови серії ЕАК N»2451361 про адміністративне правопорушення від 27.04.2020 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за порушення ст. 122 ч. 3 КУпАП незаконним, визнання незаконною та скасувати постанову серії ЕАК №2451361 про адміністративне правопорушення від 27.04.2020р , а провадження закрити, визнання дії старшого лейтенанта поліції у Львівській області, інспектора першого батальйону 4 роти Кохан Дмитра Сергійовича , що полягають у зверненні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №2451361 від 27.04.2020 року до виконання протизаконними, стягнення з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 60000, 00 (шістдесят тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади УПП Департаменту патрульної поліції.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 27.04.2020 року старший лейтенант поліції у Львівській області, інспектор першого батальйону 4 роти Кохан Дмитро Сергійович склав постанову серії ЕАК №2451361 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.3 ст.122 КУпАП. В постанові ЕАК №2451361 інспектор зазначив, що о 14:58:30 м. Львів проспект Чорновола 65 водій ОСОБА_1 ,» керуючи ТЗ здійснив рух на смузі для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.8 чим порушив п. 17.1 ПДР; на дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка ін. ТЗ на цій смузі". Позивач постанову не підписував і не отримував в день винесення, так як вона не законна та не містила доказів правопорушення (не містить посилань на технічний засіб фото або відео запису). Вважає, що відповідачем допущено ряд процесуальних порушень, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Просив позов задоволити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26.11.2020 у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи слідує, що постановою інспектора управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Кохан Д.С. від 27.04.2020р. серії ЕАК №2451361 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Як вбачається з постанови серії ЕАК №2451361, позивач 27.04.2020, о 14 год. 58 хв. у м. Львові по пр. Чорновола, 65, керуючи транспортним засобом Tesla д.н.з. НОМЕР_1 ,

здійснив рух по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеною

відповідними дорожнім знаком 5.8, чим порушив пункт 17.1 Правил

дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10

жовтня 2001 р. №1306.

Проаналізувавши матеріали справи та законодавчі положення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилкове застосування норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч .1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з ч.2ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За приписами ч.3ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.1-3ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги (ч.1 ст.74).

Згідно з ч.2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що жодних доказів вчинення позивачем відповідного правопорушення, як того вимагає ст.251 КУпАП, відповідачем не надано. Матеріали справи не містять будь-яких фото- чи відеодоказів, пояснень свідків тощо, які б підтверджували вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення, та не були надані відповідачем в ході розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а .

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 постанови).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.12.2018р. у справі № 640/14909/16-ц, від 04.03.2019р. у справі № 295/443/17, від 08.05.2019р. у справі № 233/3464/17, від 15.08.2019р. у справі № 823/782/16.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав щодо стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо завданої моральної шкоди, не зазначено, в чому полягає ця шкода, чим підтверджується факт її заподіяння, яких саме моральних (душевних/психічних) страждань вона зазнала від дій відповідача, не надано детальний розрахунок моральної шкоди на заявлену суму в розмірі 60000 грн.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 являються підставними і обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26.11.2020року у справі №466/7345/20 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити частково.

Визнати дії старшого лейтенанта поліції у Львівській області, інспектора першого батальйону 4 роти Кохан Дмитра Сергійовича щодо складання постанови серії ЕАК №2451361 про адміністративне правопорушення від 27.04.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за порушення ст. 122 ч. 3 КУпАП протиправними.

Скасувати постанову серії ЕАК №2451361 про адміністративне правопорушення від 27.04.2020 року , а провадження у справі закрити.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 за подачу позовної заяви та в розмірі 630,60 грн. за подачу апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 03.02.2021