Справа № 640/19134/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

02 лютого 2021 року м. Київ № 640/19134/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до 1) Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в

місті Києві державної адміністрації;

2) Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат

про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати у 2020 році ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі меншому ніж передбачено статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення, у якій зазначає, що при ухваленні рішення по справі № 640/19134/20, судом не вирішено питання про розподіл витрат на професійну правову допомогу та просить стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій і другій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року по справі № 904/8308/17 дійшов висновку про те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати Були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у додатковій постанові від 08 травня 2018 року по справі № 810/2823/17 зробив висновок, що надані позивачем первинні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу повинні: відповідати вимогам первинного документа встановленим вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, містити посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; зміст послуг (зазначених в договорі про надання правової допомоги та актах) повинен мати посилання на конкретні дії та/або документи, вчинені/складені адвокатом; платіжний документ має утримувати в собі належне, повне призначення платежу та відмітки банку його проведення відповідно до п.п. 1.22, 2.3, 2.24 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року.

Так, позивачем до позовної заяви надано копії: договору про надання правничої допомоги від 03 серпня 2020 року № 05/03-08, акту виконаних послуг до вказаного договору від 06 липня 2020 року та прибуткового касового ордеру від 06 серпня 2020 року.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 договору від 03 серпня 2020 року № 05/03-08, розмір витрат залежить від фактично потраченого часу адвокатом виходячи зі ставки 1000 грн за годину роботи.

На підтвердження наданих робіт адвокатом надано акт виконаних робіт від 06 липня 2020 року. З вказаного акту вбачається, що клієнт ( ОСОБА_1 ) та виконавець (Адвокатське об`єднання "Модум"), діючи на підставі договору про надання правової допомоги № 05/03-08 від 02 серпня 2020 року.

Отже, з наданих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу вбачається, що акт приймання виконаних робіт датований 06 липня 2020 року, в той час, як договір підписаний сторонами 03 серпня 2020 року.

Разом з тим, в акті виконаних робіт є посилання на договір від 02 серпня 2020 року, який не надано суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не підтверджено наданими доками понесені ним витрати на правову допомогу, а тому заява про ухвалення додаткового судового рішення не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 134, 139, 246, 252, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення - відмовити.

Додаткова постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Аверкова