Справа № 120/6377/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 р. Справа № 120/6377/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2020 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про скасування постанови за № 198699 від 13.10.2020 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн на підставі положень абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23.10.2020 позивач отримав від відповідача копію оскаржуваної постанови за № 198699 від 13.10.2020, з якою не погоджується та яку вважає незаконною. Так, позивач заперечує факт порушення законодавства про автомобільний транспорт та правил дорожнього руху і наголошує на тому, що саме відповідач повинен доводити його провину.

Крім того, позивач зазначає, що розгляд справи про вчинення правопорушення відбувся за його відсутності, а відповідач не забезпечив його виклику належним чином. Як наслідок, позивач був позбавлений права на захист та отримання правової допомоги під час вирішення питання про його притягнення до адміністративної відповідальності.

Також у позовній заяві позивач вказує на те, що посадові особи Укртрансбезпеки не надали йому для акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт за № 240853 від 19.08.2020, а копія оскаржуваної постанов, яку позивач отримав від відповідача, не засвідчена відтиском печатки, що, на думку позивача, свідчить про недбале ставлення посадових осіб Укртрансбезпеки до своїх службових обов`язків. Тому, як вважає позивач, постанова за № 198699 від 13.10.2020 про застосування штрафу не є офіційним документом.

Ухвалою суду від 10.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам закону. Зокрема, як встановлено судом, всупереч положенням ч. 3 ст. 161 КАС України при поданні позову до адміністративного суду позивач не сплатив судового збору у розмірі 840,80 грн.

На виконання вимог вказаної ухвали, 27.11.2020 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію про сплату судового збору у вищезазначеному розмірі.

Ухвалою суду від 02.12.2020 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-дений строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позовну заяву з дотриманням вимог, передбачених статтею 162 КАС України. Крім того, вирішено витребувати у відповідача належним чином засвідчені копії усіх матеріалів справи щодо порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, що стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови, в тому числі докази повідомлення позивача про розгляд відповідної справи.

22.12.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що 19.08.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області під час габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки "RENAULT" (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з причепом марки "SCHMITZ" (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), що належать позивачу, під керуванням водія ОСОБА_1 , тобто самого позивача, було виявлено факт перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 № 1306 (далі ПДР). Так, під час зважування транспортного засобу встановлено, що фактичне навантаження на одиничну вісь складає 12,36 тонн при допустимих 11 тонн. За результатами проведеної перевірки оформлено необхідні документи, які передано в Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області за місцезнаходженням автомобільного перевізника.

Відповідач вказує на те, що згідно з п. 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою згодою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. За приписами п. 26 вказаного Порядку справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

13.10.2020 проводився розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт щодо акта № 240853 від 19.08.2020 та зафіксованих матеріалів перевірки вагового контролю. Позивач або уповноважений ним представник на розгляд справи не з`явилися та доказів спростування факту перевищення транспортним засобом вагових параметрів не надали. При цьому відповідач наголошує, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується письмовим повідомленням із запрошенням на розгляд справи, квитанцією про відправлення поштової кореспонденції та трекінгом відстежень поштових відправлень з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта".

Після розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт прийнято постанову № 198699 від 13.10.2020, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн.

Відповідач зауважує, що позивачу було відомо про матеріали перевірки від 19.08.2020, оскільки саме він був за кермом автомобіля та відмовився від надання пояснень про причини виявленого порушення, а також від підпису про ознайомлення з актом перевірки та з іншитми документами. Разом з тим, пунктом 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис. Тому посадові особи Укртрансбезпеки правомірно внесли до акта запис про те, що водій відмовився від його підписання.

Таким чином, відповідач вважає, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством, та не порушував законних прав та інтересів позивача, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

На виконання вимог ухвали суду від 02.12.2020 про витребування додаткових доказів, разом з відзивом на позов відповідач надав такі документи (у вигляді засвідчених копій): постанову № 198699 від 13.10.2020 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн, повідомлення про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, докази отримання позивачем такого повідомлення, акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 240853 від 19.08.2020, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 030047 від 19.08.2020, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0004756 від 19.08.2020, розрахунку плати за проїзд б/н від 19.08.2020, квитанцію про зважування від 19.08.2020, товарно-транспортну накладну № КП200073621 від 19.08.2020, свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів позивача, щотижневий графік проведення рейдових перевірок в період з 15.08.2020 по 21.08.2020, направлення на рейдову перевірку № 026438 від 14.08.2020 та свідоцтво ДП "Київоблстандартметрологія" № П020 від 10.07.2020 про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи та аргументи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 06.04.2020 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та здійснює господарську діяльність, пов`язану з перевезенням вантажів (КВЕД 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт").

Місцем проживання позивача та місцем його реєстрації як підприємця є наступна адреса: АДРЕСА_1 . Ця ж адреса зазначена у позовній заяві.

29.02.2020 за позивачем зареєстроване право власності на автомобіль марки "RENAULT", модель "MAGNUM DXI 460", тип "спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е", 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 29.02.2020.

Крім того, за позивачем зареєстроване право власності на причіп марки "SCHMITZ", модель "SKO 24L", тип "спеціалізований напівпричіп спеціалізований HMP-рефрижератор-Е", 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 29.02.2020.

19.08.2020 у пункті габаритно-вагового контролю а/д М-05 "Київ-Одеса" (км 452+811) посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки "RENAULT", модель "MAGNUM DXI 460", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки "SCHMITZ", модель "SKO 24L", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , тобто позивача.

Під час зважування зазначеного транспортного засобу виявлено факт перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень (без дозволу, виданого компетентними уповноваженими органами, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів у разі неподільного вантажу), встановлених ПДР України.

Так, посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено, що фактичне навантаження на одиничну вісь транспортного засобу складає 12,36 тонн при допустимих 11 тонн.

За результатами проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 240853 від 19.08.2020, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 030047 від 19.08.2020, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0004756 від 19.08.2020 та розрахунок б/н від 19.08.2020 плати за проїзд та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 030047 від 19.08.2020 на загальну суму 259,20 євро.

Вказані матеріали передані для розгляду в орган державного контролю за місцезнаходженням автомобільного перевізника, тобто відповідачу.

24.09.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області на адресу позивача (24412, Вінницька область, Бершадський район, с. Війтівка, вул. Садова, 40) надіслано повідомлення про дату, час та місце розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт: з 10 до 16 год 13.10.2020 за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 23, кім. № 12). При цьому у повідомленні зазначено, що в разі неявки позивача матеріали справи будуть розглянуті без його участі.

28.09.2020 позивач отримав вказане повідомлення, що підтверджується трекінгом відправлень поштового повідомлення № 823 з офіційного веб-сайту АТ "укрпошта".

13.10.2020 в Управлінні Укртрансбезпеки у Вінницькій області відбувся розгляд справи щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт.

За результатами розгляду справи відповідач прийняв постанову № 198699 від 13.10.2020 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Позивач з правомірністю вказаного рішення не погоджується, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд керується такими мотивами.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, на виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10 вересня 2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Постанова № 103).

Відповідно до п. 1 Постанови № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п.п.1 п. 4 Постанови № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до п. 8 Постанови № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26 червня 2015 року "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

В силу вимог пп. 15, 27 п. 5 Постанови № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Водночас процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За приписами п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, в тому числі державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до абз. 2 п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

За змістом статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 8 вересня 2005 року № 2862-ІV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 затверджені Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до пункту 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Пунктом 4 Правил № 30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок № 879).

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Також положеннями пункту 3 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з пунктами 16-18 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Відповідно п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Судом встановлено, що 19.08.2020 у пункті габаритно-вагового контролю а/д М-05 "Київ-Одеса" (км 452+811) посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки "RENAULT", модель "MAGNUM DXI 460", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки "SCHMITZ", модель "SKO 24L", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що є власністю ФОП ОСОБА_1 , під час якого виявлено факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень (без дозволу, виданого компетентними уповноваженими органами, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів у разі неподільного вантажу), встановлених ПДР України, а саме, що фактичне навантаження на одиничну вісь складає 12,36 тонн при допустимих 11 тонн.

Відповідно до п. 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Пунктом 21 Порядку № 1567 визначено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт, посадовими особами, які провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як видно з матеріалів справи, за результатами проведеної перевірки щодо транспортного засобу позивача посадовими особами Укртрансбезпеки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 240853 від 19.08.2020.

В акті зафіксовано порушення навантаження на одиничну вісь вантажного автомобіля, яке становить 12,36 т, що на 12,36% перевищує встановлену норму. Водночас документи, передбачені частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-ІІІ (дозвіл або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів) у водія автомобіля під час проведення рейдової перевірки відсутні.

В силу приписів абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 відсутність в автомобільного перевізника вищевказаних документів, за умови перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, є достатньою правовою підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак суд доходить висновку, що відповідач правомірно та з дотримання вимог чинного законодавства виніс постанову № 198699 від 13.10.2020 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення, суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи неправомірність рішення відповідача, позивач посилається на неналежне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило його права прибути на розгляд справи, скористатися послугами адвоката та висловити свої заперечення.

Однак вказані доводи позивача під час розгляду справи відповідачем спростовані, а тому до уваги не беруться.

Так, з матеріалів справи видно, що вчинене позивачем порушення вимог ст. 48 Закону № 2344-III було виявлене 19.08.2020.

Відповідно до п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відтак оскаржувана постанова прийнята відповідачем у межах встановленого законом строку для вирішення питання про притягнення автомобільного перевізника до відповідальності.

За змістом положень абзацу 1 пункту 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Тобто, наведеною нормою передбачене загальне правило, згідно з яким автомобільний перевізник обов`язково повідомляється про розгляд справи про порушення.

Втім, в силу вимог абзацу 2 пункту 26 Порядку № 1567 у разі неявки суб`єкта господарювання або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.

При цьому пунктом 27 Порядку № 1567 визначено, що за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Судом встановлено, що відповідно до повідомлення від 24.09.2020 № 73585/20/24-20 позивач запрошувався на розгляд справи про порушення ним законодавства про автомобільний транспорт до приміщення Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області на 13.10.2020.

25.09.2020 вказане повідомлення передане на пошту з метою надіслання позивачу за місцем його проживання (знаходження) по АДРЕСА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з трекінгом відстежень відповідного поштового відправлення № 823 повідомлення вручене адресату 28.09.2020.

Відтак суд доходить висновку, що позивач у визначеному законодавством порядку завчасно був повідомлений відповідачем про розгляд справи, що свідчить про забезпечення позивачу його права на участь у розгляді такої справи з можливістю реалізації усіх пов`язаних з цим прав.

Водночас суд враховує, що обов`язок відповідача повідомити особу про час і місце розгляду справи про порушення не супроводжується його обов`язком забезпечити присутність такої особи.

Крім цього, згідно з вимогами абзацу 2 пункту 26 Порядку № 1567 неявка суб`єкта господарювання, з огляду на стислі строки розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи без його участі та не дає підстав для відкладення розгляду справи чи скасування постанови, що була прийнятя без участі суб`єкта правопорушення.

Більше того, за результатом оцінки доводів позивача, наведених у позовній заяві на підтримку заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова № 198699 від 13.10.2020 є правомірною. Отже, навіть у випадку прибуття позивача до Управлінні Укртрансбезпеки у Вінницькій області, де 13.10.2020 розглядалося питання про його притягнення до відповідальності, та висловлення позивачем тих аргументів, що вже досліджені судом, це б не вплинуло на кваліфікацію його дій як порушення вимог статті 48 Закону № 2344-III.

Зазначені висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду. Так, у постанові від 22.05.2020 (справа № 825/2328/16) Верховний Суд вказав наступне:

"Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Тобто, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action invalid act). Разом з тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа № 813/1790/18.

Отже, навіть враховуючи аргументи позивача, судом під час розгляду цієї справи не встановлено таких порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до відповідальності.

При цьому суд зауважує, що позивач помилково ототожнює справу про порушення суб`єктом господарювання законодавства про автомобільний транспорт зі справою про вчинення адміністративного правопорушення. Адже такі справи відрізняються як за видами видом правопорушення, так і за суб`єктами та іншими елементами складу правопорушення, порядком розгляду справ, санкціями тощо.

Оцінюючи додане до позовної заяви клопотання позивача від 13.10.2020 про неналежне повідомлення його про розгляд справи, то суд зазначає, що таке клопотання немає жодного самостійного значення для вирішення спору між сторонами та ніяк не впливає на законність оскаржуваної постанови. До того ж позивач не підтвердив факту подання або надсилання цього клопотання Управлінню Укртрансбезпеки у Вінницькій області, що свідчить про його неналежність та недопустимість як доказу у справі.

Позивач також посилається на те, що відповідач не надав йому акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт за № 240853 від 19.08.2020.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні дані про те, що у процесі здійснення зважування транспортного засобу позивач просив посадових осіб Укртрансбезпеки надати йому будь-які документи, але отримав відмову.

Натомість судом встановлено, що позивач відмовився від підписання акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, про що на цих актах зроблено відповідні відмітки.

Пунктом 25 Порядку № 879 передбачено можливість водія транспортного засобу відмовитись від проходження габаритно-вагового контролю.

Водночас пунктом 22 Порядку № 1567 визначено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Відтак, ураховуючи відмову позивача від підписання актів, посадові особи Укртрансбезпеки діяли правомірно та з дотриманням вищезазначених вимог чинного законодавства, засвідчивши відмову позивача відповідним записом.

Отже, суд вважає, що відмова позивача від підписання акту перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та неотримання ним матеріалів перевірки не є передумовою для неврахування цих документів як доказу вчиненого порушення.

Позивач також зауважує, що отриманий ним примірник постанови за № 198699 від 13.10.2020 не засвідчений печаткою відповідача, що вказує на його недійсність.

Проте такі доводи суд оцінює критично, оскільки зазначене жодним чином не впливає на законність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, навіть якби надіслана позивачу копія постанови дійсно не була завірена належним чином.

До того ж копія постанови № 198699 від 13.10.2020, що додана позивачем до позовної заяви, містить оригінальну печатку Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області та усі інші обов`язкові реквізити відповідно до затвердженої форми, а її зміст повністю відповідає змісту примірника постанови, що наданий відповідачем разом з відзивом.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено таких порушень процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

На підставі викладеного, враховуючи виявлений під час перевірки факт перевищення транспортним засобом позивача нормативних габаритних (вагових) параметрів та відсутність дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, суд доходить висновку, що постанова Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області № 198699 від 13.10.2020 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн є правомірною і підстав для визнання її протиправною та скасування не встановлено.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 1994 року у справі "RuizTorija v. Spain" статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 );

2) відповідач: Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця, 21036).

Повне судове рішення складено 01.02.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович