Справа № 640/17316/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Чернівецькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування вимоги, рішення, визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС в Чернівецькій області (далі - відповідач 1, ГУ ДПС в Чернівецькій області), Державної податкової служби України (далі - відповідач 2, ДПС України), в якому просить: скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 22 серпня 2019 року №40574, яким залишено без змін вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Чернівецькій області про оплату боргу (недоїмки) в сумі 9 724,74 грн адресовану ОСОБА_1 ; визнати неправомірними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Чернівецькій області з висунення до ОСОБА_1 вимоги зі сплати збору за єдиним соціальним внеском в сумі 9 727,74 грн як до фізичної особи-підприємця під час знаходження його за місцем проживання в зоні проведення антитерористичної операції; скасувати як незаконну вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Чернівецькій області про оплату боргу (недоїмки) в сумі 9 724,74 грн., адресовану ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року замінено відповідачів: Державну фіскальну службу України правонаступником - Державною податковою службою України; Головне управління Державної фіскальної служби в Чернівецькій області правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби в Чернівецькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що зареєстрований на непідконтрольній території у місті Донецьку, отже, відповідно до підпункту «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI у нього відсутні підстави для сплати єдиного внеску.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 липня 2019 року №Ф-60174-56, винесену Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернівецькій області в частині нарахування боргу по єдиному внеску в сумі 4 778,59 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що друге речення пункту 7 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ, як норма права, яка втратила чинність з 01.01.2016, не має жодного відношення до апелянта, який в спорі не є працівником та не призивався на військову службу до лав ЗСУ, тому ніколи не підпадав під вказану норму.

Також позивач зазначає, що наявність заборони у застосуванні заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону №№2464-VІ за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлює й формування та направлення вимоги про сплату боргу за період з 20.01.2015 по 09.02.2018.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, відкрито апеляційне провадження у справі №640/17316/19, встановлено строк до 23 грудня 2020 року для подання відзиву на апеляційну скаргу. Іншою ухвалою від 30 листопада 2020 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 23 грудня 2020 року.

Від ГУ ДПС у Чернівецькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлена незгода з позицією позивача у справі, зазначено, що згідно реєстраційних даних ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 04.10.2010 по 18.01.2017 та як фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) з 29.11.2018. Інформація про припинення/зупинення незалежної професійної діяльності відсутня.

Станом на 30.06.2019 року заборгованість позивача зі сплати ЄСВ становила 9 724,74, у зв`язку з чим винесено відповідну вимогу.

Підставою для звільнення від сплати ЄСВ може бути заява платника, яка подається до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Така заява від ОСОБА_1 не надходила.

Також відповідач звертає увагу, що позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 22.08.2019 №40574, яке зазначеним органом не приймалося.

Виходячи з такого, апелянт вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року строк розгляду справи №640/17316/19 продовжено на строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС в Чернівецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 липня 2019 року №Ф-60174-56, якою, на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та даних інформаційної системи органу доходів і зборів, позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати ЄСВ у розмірі 9 724,74 грн.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 22 серпня 2019 року №40574/6/99-99-11-05-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу від 02 липня 2019 року №Ф-60174-56 без змін.

Підставою для нарахування недоїмки стали ті обставини, що відповідно до даних, наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 04 жовтня 2010 року до 18 січня 2017 року позивач перебував на обліку у Головному управління Державної фіскальної служби у Донецькій області та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

У Головному управлінні Державної податкової служби у Чернівецькій області позивач перебуває на обліку з 28 листопада 2018 року як самозайнята особа - адвокат.

За висновками суду першої інстанції, недоїмка виникла у позивача як у платника єдиного внеску, який перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Така недоїмка визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Проте, Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №1669, зокрема виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України від 02 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон №1669), в якому скасовано норму, зазначену в пункту 94 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від виконання обов`язків, передбачених частиною другою статті 6 Закону №2464, платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО.

Отже, як зазначено судом першої інстанції у рішенні, з 01 січня 2016 року законодавством про єдиний внесок не передбачено особливих умов щодо виконання зобов`язань платниками єдиного внеску, які перебувають або перебували на обліку в контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО, тому позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону №2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок за період до 01 січня 2016 року.

Оскільки за позивачем обліковується недоїмка до 01 січня 2016 року в сумі 4 778,59 грн., то суд першої інстанції знайшов наявними підстави для часткового задоволення позову та скасування вимоги від 02 липня 2019 року №Ф-60174-56 на суму 4 778,59 грн., з чим не погоджується позивач та вважає, що звільнений від обов`язку по сплаті ЄСВ до закінчення антитерористичної операції та ООС, тобто до моменту, коли буде звільнена окупована територія, а не лише до 01.01.2016 року.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції в цій частині, а також аргументи апелянта, колегія суддів зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір і ведення обліку, а також стягнення визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI.

За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску, зокрема є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Частиною другою статті 6 Закону №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини одинадцятої статті 9 цього Закону, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частинами 2-4 статті 25 Закону №2464-VI встановлено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом б пункту "8" статті 14-1 Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: "Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Водночас, Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №1669-VII, зокрема виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України від 02 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в якому скасовано норму, зазначену в пункту 94 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від виконання обов`язків, передбачених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI, платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО.

Отже, з 01 січня 2016 року законодавством про єдиний внесок не передбачено особливих умов щодо виконання зобов`язань платниками єдиного внеску, які перебувають або перебували на обліку в контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО.

З цього моменту порядок сплати ЄСВ для жителів з непідконтрольних територій став загальним (таким, як і для інших громадян).

За таких обставин позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону №2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, але лише за період до 01 січня 2016 року.

Як зазначено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, за позивачем за вимогою відповідача 1 від 02 липня 2019 року №Ф-60174-56 до 01 січня 2016 року обліковується недоїмка в сумі 4 778,59 грн. Водночас, виходячи з положень чинного законодавства, наведених вище, зазначена вимога правомірно скасована судом першої інстанції на суму 4 778,59 грн.

Посилання апелянта на наявність обставин та правових підстав для звільнення його від нарахування та сплати ЄСВ до закінчення АТО та ООС не узгоджуються з положенням чинного законодавства, які регулюють правовідносини в цій частині.

Також колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано доказів подання до податкових органів будь-яких заяв з приводу припинення діяльності, як самозайнятої особи, після 01 січня 2016 року.

Окрім того, позивач помилково вважає неможливим часткове скасування податкової вимоги. Спростовуючи зазначені аргументи, колегія суддів звертає увагу на розрахунок заборгованості по сплаті ЄСВ ОСОБА_1 (а.с.44), у якому чітко вбачається, що сальдо на початок 2016 року складає 4 778,59 грн. Оскільки з наявних матеріалів вбачається можливість виокремити суму заборгованості станом на 01 січня 2016 року, то саме на таку суму зменшено суму вимоги судом першої інстанції.

Стосовно зауважень апелянта щодо не розгляду судом першої інстанції інших позовних вимог, колегія суддів зазначає, що окрім зазначеного вище в адміністративному позові позивачем заявлялися також позовні вимоги до ДПС України про скасування рішення Державної фіскальної служби України від 22 серпня 2019 року №40574, яким залишено без змін вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Чернівецькій області про оплату боргу (недоїмки) в сумі 9 724,74 грн., адресовану ОСОБА_1 .

В зазначеній частині колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Водночас згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Так, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

В даному випадку оскаржуване рішення про результати розгляду скарги від 22 серпня 2019 року № 40574/6/99-99-11-05-02-25, прийняте ДФС України, не є юридично значимим для позивача, оскільки не створює жодних правових наслідків, на відміну від вимоги ГУ ДФС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 №Ф-60174-56.

З урахуванням того, що рішення про результати розгляду скарги не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, підстави для скасування такого рішення та для задоволення позовних вимог позивача в цій частині відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дотримано норм процесуального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року у справі №640/17316/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко