Справа № 826/7148/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7148/17 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Маєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "БУДІНДУСТРІЯ-1" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "БУДІНДУСТРІЯ-1" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство "БУДІНДУСТРІЯ-1" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 13 березня 2017 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам та нормам чинного законодавства, всі первинні документи позивача складені належним чином та дають змогу ідентифікувати відповідні господарські операції, тому позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року даний адміністративний позов - залишено без задоволення.

При цьому суд виходив з того, що відсутні підстави вважати надані позивачем документи первинними бухгалтерськими документами, які б підтверджували фактичне придбання позивачем товарів/послуг у його контрагентів, оскільки з них неможливо встановити осіб, які їх вписали та обсяг наданих послуг, тобто, документи складені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік". Крім того, деяких документів, що мають підтверджувати факт поставки товару/виконання послуг за розглядуваними договорами, позивачем до суду надано не було, і не було при цьому зазначено про причини неможливості їх надання.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Податковим органом подано відзив на апеляційну скаргу, де відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Також у відзиві відповідачем заявлено клопотання про допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни неналежного відповідача - ГУ ДФС у м. Києві на належного - ГУ ДПС у м. Києві.

Ознайомившись із заявленим клопотанням, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18 грудня 2018 року утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі, допустивши заміну Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у періоди з 30 січня 2017 року по 10 лютого 2017 року та з 13 лютого 2017 року по 17 лютого 2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Приватного підприємства "БУДІНДУСТРІЯ-1" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 24 лютого 2017 року № 63/26-15-14-01-01/34763197, яким встановлено порушення:

- підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції Кодексу, що діяла на протязі 2013-2014 років), пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на протязі 2015р року), пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 №85/4306, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського об ліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 №860/4153, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції країни 19.01.2000 №27/4248 в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 429 705 грн.;

- підпунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму ПДВ 700 962 грн.;

- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних з перевищенням терміну реєстрації до 15 календарних днів на загальну суму податку на додану вартість 31679,77 грн.;

- пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в частині несплати податку з доходів фізичних осіб у сумі 3035,24 грн., особою, яка має статус податкового агенту.

13 березня 2017 року на підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 444 394,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 88 879,00 грн.

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 500250,00 грн., у тому числі за штрафними санкціями на 70545,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням державної фіскальної служби України від 18 травня 2017 року №10573/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення - рішення від 13 березня 2017 року № та № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч.1, 2 статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Пунктом 200.1 статті 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1 статті 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 201.8 статті 201 Кодексу право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності, відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи, складені за результатом таких операцій.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 вересня 2020 року по справі № 826/7016/17.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 13 березня 2017 року № про заниження податку на прибуток на загальну суму 429 705 грн., суд зазначає таке.

Суд першої інстанції погодився з позицією відповідача про заниження податку на прибуток ПП «Будіндустрія-1» по взаємовідносинам з ТОВ "Альта-Трейдінг", ТОВ "ТЕГЕРАН 80", ТОВ "НВП "ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН", ТОВ "ТВІН СТАР ГРУП" за період: 2013 рік - 144115 грн, 2014 рік - 138063 грн, 2015 рік - 147527 грн.

При цьому, відповідно до висновку податкової, заниження податку на прибуток за період 2013 року по 2015 рік відбулось внаслідок взаємодії позивача лише з ПП «АДІТУМ МАРКЕТ» та ТОВ «Альта-Трейдінг» (том 1 а.с.74-84), та ТОВ «Тегеран 80» (том 1 а.с. 84-90).

Так, судом встановлено, що в періоді, щодо якого проводилась перевірка, позивач мав фінансово-господарські правовідносини з ПП "АДІТУМ МАРКЕТ" за договором поставки від 02 вересня 2013 року №104.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1, 4.3 зазначеного договору, документами, які мають засвідчувати факт здійснення поставки товару - піску - є заявки покупця, товарно-транспортні накладні, товарні накладні, рахунки.

Роблячи висновок про те, що вказаний договір є фіктивним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження факту отримання товару від ПП "АДІТУМ МАРКЕТ" не було надано заявок і не було зазначено причин неможливості їх надання. А в наданих на підтвердження фактичного отримання товару від ПП "АДІТУМ МАРКЕТ" рахунках на оплату в графі "Виписав(ла)" та видаткових накладених в графі "Отримав(ла)" містяться підписи, скріплені печатками, однак, не зазначено даних осіб, які відповідні підписи ставили.

Між тим, згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, встановлено вимоги до первинних документів, а саме вони повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особисті чи електронні підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

На підтвердження дійсності господарських відносин з ПП «АДІТУМ МАРКЕТ» позивачем надано до позовної заяви: реєстр вхідних податкових накладних та журнал-ордер (т.1, а.с. 154-158), договір поставки №104 від 02 вересня 2013 року (т.1, а.с. 159-162); рахунки на оплату (т.1, а.с. 163-188); податкові накладні (т.1, а.с. 189-200, т.2, а.с. 1- 14); видаткові накладні (т.2, а.с. 15-40); ТТН на відвантаження товару (т.2, а.с. 41-92); платіжні доручення на оплату товару (т.2, а.с. 93-117).

Таким чином, позивач залучив усі передбачені чинним законодавством первинні документи, які доводять факт існування відносин між сторонами, факт поставки та отримання товару, перерахунку коштів, зміни майнового стану сторін, що в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є підтвердження реальності операції.

Водночас, посилання суду на відсутність заявок як факту поставки товару спростовується залученими первинними документами.

Також слід зазначити, що заявки в силу вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не відносяться до первинних документів, адже не мають погодження сторонами, заявка є документом довільної форми, що оформлюється одноосібно, а тому суд безпідставно вказує на їх необхідність. Відсутність лише заявок не може свідчити про відсутність господарських відносин між сторонами.

Посилання суду на відсутність прізвищ осіб, що підписували видаткові накладні і рахунки також не є ознакою фіктивності операції, оскільки будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Відтак, на думку колегії суддів, ПП "БУДІНДУСТРІЯ-1" було надано усі належно оформлені первинні документи по взаємовідносинам з ПП «АДІТУМ МАРКЕТ», які в своїй сукупності доводять реальність господарської операції.

Також позивачем було укладено: з ТОВ "Альта-Трейдінг" договір надання послуг від 31 жовтня 2014 року №10/31/1, з ТОВ "ТЕГЕРАН 80" договір надання послуг від 09 лютого 2015 року № 02/09-1, з ТОВ "ТВІН СТАР ГРУП" договір надання послуг від 01 листопада 2013 року № 11-01/1, з ТОВ "НВП "ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН" договір надання послуг від 31 січня 2014 року № 14/31-1.

Відповідно до підпункту 2.1.5 пункту 2.1, підпункту 2.2.10 пункту 2.2, пункту 3.1 зазначених договорів, документами, які мають засвідчувати факт надання послуг за ними є товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт, накладні.

Роблячи висновок про те, що вказаний договір є фіктивним, суд першої інстанції виходив з того, в наданих позивачем на підтвердження факту отримання послуг від ТОВ "ТВІН СТАР ГРУП" та ТОВ "НВП "ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН" рахунках-фактурах в графі "Виписав(ла)" містяться підписи, скріплені печатками, однак, не зазначено даних осіб, які відповідні підписи ставили.

Позиція апеляційного суду щодо обов`язковості таких реквізитів первинних документів, як розшифрування підпису відповідальної особи, викладена вище та цілком розповсюджується і на вказані договірні відносини.

Крім того, судом вказано, що позивачем на підтвердження отримання послуг від ТОВ "Альта-Трейдінг", ТОВ "ТЕГЕРАН 80", ТОВ "НВП "ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН", ТОВ "ТВІН СТАР ГРУП" не було надано товарно-транспортних накладних та накладних, та не було зазначено причин неможливості їх надання.

Колегія суддів наголошує на тому, що між ПП «Будіндустрія-1» та ТОВ "Альта-Трейдінг", ТОВ "ТЕГЕРАН 80" було укладено не договори поставки бетону, а договори про надання послуг із транспортуванням бетону (автобетонозмішувачи).

Посилання суду про необхідність надання товарно-транспортних накладних є помилковим, адже зобов`язання, що наразі є предметом розгляду, стосувалися саме надання послуг, а не постачання товару, і специфіка таких послуг не передбачає складання за результатами їх надання товарно-транспортних накладних. При цьому, саме для виконання своїх зобов`язань перед іншими контрагентами по поставці товару позивачем і було залучено ТОВ «Альта-Трейдінг» та ТОВ "ТЕГЕРАН 80" як перевізників.

Слід зазначити, що товарно-транспортна накладна не с документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

Натомість, в силу вимог ч. 2 статті 9 Закону № 996, п. 2.4 Положення № 88 саме акти наданих послуг є тими первинними документами, що підтверджують факт надання послуг у даних зобов`язаннях.

На підтвердження існування господарських відносин з ТОВ «Альта-Трейдінг» позивачем надано до позовної заяви: реєстр вхідних податкових накладних та журнал-ордер (т.2, а.с. 18-120); договір надання послуг №10/31/1 від 31 жовтня 2014 року (т.2, а.с. 121-122); рахунки фактури (т.2, а.с. 123-139); податкові накладні (т.2, а.с. 140-160); акти наданих послуг (т.2, а.с. 161-177); платіжні доручення на оплату послуг (т.2, а.с. 178-193).

На підтвердження існування господарських відносин з ТОВ «Тегеран 80» позивачем надано до позовної заяви: реєстр вхідних податкових накладних та журнал-ордер (т.2, а.с. 194-196); договір надання послуг №02/09-1 від 09 лютого 2015 року (т.2, а.с. 197-198); рахунки фактури (т.2, а.с. 199-210); податкові накладні (т.2, а.с. 211-244); акти наданих послуг (т.2, а.с. 245-248, т.3, а.с. 1-8); платіжні доручення на оплату послуг (т.3, а.с. 9-25).

Отже, залучені позивачем первинні документи в повній мірі підтверджують реальність господарської операції, що призвело до змін майнового стану сторін розглядуваних договорів.

В оскаржуваному рішенні судом зазначено, що в наданих позивачем на підтвердження факту отримання послуг від контрагентів ТОВ "Альта-Трейдінг", ТОВ "ТЕГЕРАН 80", ТОВ "НВП "ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН", ТОВ "ТВІН СТАР ГРУП" актах надання послуг/актах здачі - прийняття робіт в якості найменування робіт зазначено "послуги автобетонозмішувача" та "послуги бетононасосу" та в графах щодо визначення кількості наданих послуг вказано "1", однак при цьому в кожному випадку визначено різну вартість наданих послуг.

Отже, із зазначених актів надання послуг/актів здачі - прийняття робіт неможливо встановити, в яких саме об`ємах вказаними контрагентами було надано послуги позивачу та, відповідно, правильність визначення їх вартості.

З даного приводу позивач надав пояснення, з якими погоджується апеляційний суд, згідно яких вартість доставки бетону зумовлена необхідністю використання спеціального транспорту - автоцистерн, вартість роботи яких значно дорожча, ніж звичайного автомобільного вантажного транспорту. Відстань та об`єми наданих позивачу послуг були різними і надавались різним контрагентам з урахуванням відстані, погодних умов, тощо. Наведене підтверджується журналом - ордеру з 2013 року по 2015 рік, який був предметом розгляду під час податкової перевірки.

Ціна за надані послуги була погоджена сторонами, що є вираженням принципу свободи договору.

Таким чином, позивач на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регулюють, надав належним чином оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про реальне вчинення господарських операцій з ТОВ "Альта-Трейдінг" та ТОВ «ТЕГЕРАН 80», що є підставою для формування платником податкового обліку.

Колегія суддів наголошує на тому, що згідно Акту перевірки, податковий орган взагалі не ставив під сумнів реальність господарських операцій позивача з ПП "КОЛЬТАЙМ", ТОВ "НВП "ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН" та ТОВ "ТВІН СТАР ГРУП", а зазначав про завищення позивачем податкового кредиту з огляду на не включення ПП "КОЛЬТАЙМ" (т.1, а.с.111), ТОВ "НВП "ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН" (т.1, а.с.112), ТОВ "ТВІН СТАР ГРУП" (т.1, а.с.113) до податкових зобов`язань суми ПДВ за податковими накладними, виписаними на адресу позивачу.

Тобто, мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду стосується лише обґрунтування недоведеності позивачем реальності господарських операцій з вище вказаними контрагентами, що не має ніякого відношення до підстав прийняття податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд неправильно встановив обставини справи, здійснив неправильне оцінювання доказів, вийшов за межі предмету спору в частині наявності порушення з боку позивача по взаємовідносинам з ПП "КОЛЬТАЙМ", ТОВ "НВП "ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН" та TOB "ТВІН СТАР ГРУП", які не були підставою прийняття податкових повідомлень-рішень від 13 березня 2017 року №, №.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 13 березня 2017 року № про заниження ПДВ, слід зазначити таке.

Так, суд першої інстанції погодився з позицією відповідача про порушення позивачем п. 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, п.201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено суму ПДВ.

Дане порушення складається з наступник обставин: безпідставне формування податкового кредиту по взаємовідносинам позивача з ПП «АДІТУМ МАРКЕТ», ТОВ «Альта-Трейдінг» та ТОВ «Тегеран 80», що стало наслідком порушення п.198.1, 198.2, 198.6 статті 198 ПК України та порушення статті 201, з урахуванням п.198.6 статті 198 ПК України щодо завищення податкового кредиту по взаємовідносинам з ПП «КОЛЬТАЙМ», ТОВ «ТВІН СТАР ГРУП» та ТОВ «НВЦ «ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН».

Щодо порушення вимог податкового законодавства у взаємовідносинах позивача з ПП «АДІТУМ МАРКЕТ», ТОВ «Альта-Трейдінг» та ТОВ «Тегеран 80» у зв`язку з нереальністю укладених договорів і, як наслідок, безпідставністю віднесення цих зобов`язань до податкового кредиту, то вищезазначеними обґрунтуваннями та наявними у матеріалах справи доказами вже доведено, що цей висновок є помилковий, оскільки позивач залучив всі необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону № 996 та п. 2.4 Положення №88, вони мають всі обов`язкові реквізити, підтверджують рух коштів від однієї сторони договорів до іншої, а також зміни у зобов`язаннях сторін, що є ознакою існування дійсних господарських відносин між сторонами.

Таким чином, обсяг залучених матеріалів вказує на реальність здійснення господарських операцій між позивачем і ПП «АДІТУМ МАРКЕТ», ТОВ «Альта-Трейдінг» та ТОВ «Тегеран 80», а тому в діях ПП «Будіндустрія-1» не має ознак порушення п.198.1, 198.2, 198.6 статті 198 ПК України.

Щодо твердження податкового органу про не включення ПП «КОЛЬТАЙМ», ТОВ «ТВІН СТАР ГРУП» та ТОВ «НВЦ «ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН» до податкового зобов`язання суми ПДВ за податковими накладними, виписаними на адресу ПП «Будіндустрія-1», то колегія суддів з ним не погоджується, з огляду на таке.

Так, позивач надав до позовної заяви документи, що стосується господарських операцій з даними контрагентами, а саме: з ТОВ «Кольтайм»: реєстр вхідних податкових накладних та журнал-ордер; договір поставки вугільної продукції №КТ14-07/14 від 14 липня 2014 року; рахунок-фактуру; податкову накладну; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну; платіжне доручення.

З ТОВ «Твін Стар Груп»: реєстр вхідних податкових накладних та журнал-ордер; договір про надання послуг №11-01/1 від 01 листопада 2013 року; рахунок-фактуру; податкові накладні; акт здачі-приймання послуг; платіжні доручення.

З ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Центр земельних відносин»: реєстр вхідних податкових накладних та журнал-ордер; договір про надання послуг №14/31-1 від 31 січня 2014 року; рахунок-фактуру; податкові накладні; акт здачі-приймання послуг; платіжні доручення.

Залучені податкові накладні по взаємовідносинам з ПП «КОЛЬТАЙМ», ТОВ «ТВІН СТАР ГРУП» та ТОВ «НВЦ «ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН» були належним чином оформленні і з урахуванням існуючих господарських операції сформовано податковий кредит. При цьому, посилання відповідача в акті перевірки на не включення вищевказаними контрагентами до податкового зобов`язання сум ПДВ є недоведеним.

На момент складання податкових накладних контрагенти ПП "БУДІНДУСТРІЯ- 1" - ПП «АДІТУМ МАРКЕТ», ТОВ "Альта-Трейдінг", ТОВ «ТЕГЕРАН 80», ПП "КОЛЬТАЙМ", ТОВ "НВП "ЦЕНТР ЗЕМЕЛЬНИХ ВІДНОСИН", ТОВ "ТВІН СТАР ГРУП" - були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товарів/послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких ПП "БУДІНДУСТРІЯ-1" формувало податковий кредит, та які були надані до перевірки, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Слід зазначити, що платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів. Таким чином, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт придбання ПП "БУДІНДУСТРІЯ- 1" товарів та послуг, обумовлених спірними договорами, підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів,послуг, посвідчується належним чином оформленими податковими накладними.

Таким чином, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагентів товарів (робіт, послуг), на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.

Відтак, суд першої інстанції протиправно дійшов висновку про безпідставність визначення ПП "БУДІНДУСТРІЯ- 1" суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.

Як наслідок, колегія суддів доходить висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача.

Таким чином, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "БУДІНДУСТРІЯ-1" - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року - скасувати.

Адміністративний позов Приватного підприємства "БУДІНДУСТРІЯ-1" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 13 березня 2017 року № та №.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев