Справа № 420/12489/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження від 23.04.2020 року № 5 в частині, яким її зобов`язано протягом шести місяців з моменту отримання розпорядження, привести фасад будівлі - пам`ятника по АДРЕСА_1 до попереднього стану на підставі розробленої та погодженої у встановленому порядку науково-проектної документації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 , який рішенням Одеського облвиконкому від 27.12.1991 № 580 взято під охорону держави та внесено до державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури і туризму № 728/0/16-08 від 20.06.2020. Оскаржуваним розпорядженням позивача зобов`язано протягом шести місяців з моменту отримання розпорядження, привести фасад будівлі - пам`ятника по АДРЕСА_1 до попереднього стану на підставі розробленої та погодженої у встановленому порядку науково-проектної документації та надати до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації документацію для укладання охоронного договору на користування частиною пам`ятки культурної спадщини з органом охорони. В липні 2020 р. ДАБК України виданий дозвіл на виконання робіт щодо квартири АДРЕСА_3 без зміни геометричних розмірів фундаменту в плані, з внутрішнім переплануванням, з улаштуванням фасадного вхідного вузла з вхідною групою з боку АДРЕСА_1 , з пристосуванням її під офіс. В серпні позивач подала до Департаменту для погодження документи щодо реабілітації (реставрації) квартири, проте відповіді не отримала. Науково-проектна документації була погоджена висновком № 01-26/В-307вих Управління з питань охорони культурної спадщини від 30.08.2019. На підставі викладеного позивач вважає, що розпорядження від 23.04.2020 року № 5 суперечить розробленій та погодженій науково-проектній документації згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини», абз. 16 п. 6.3 Положення про Департамент культури, національностей, релігій та охорони культурної об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації. Спірне розпорядження порушує права позивача, як власника нерухомого майна, оскільки не дозволяє користуватися вказаним приміщенням відповідно до розробленої та погодженої науково-проектної документації з реабілітації (реставрації) квартири АДРЕСА_3 , що зумовило її звернутись до суду.

Ухвалою судді від 18.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09.12.2020 до суду від Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що будинок АДРЕСА_1 рішенням Одеського облвиконкому від 27.12.1991 № 580 взято під охорону держави та внесено до державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури і туризму № 728/0/16-08 від 20.06.2020. Квартира АДРЕСА_3 в зазначеному будинку перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_2 . В порушення вимог ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» науково-проектна документація на розгляд Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації не надходила, дозвіл на проведення робіт на зазначеній пам`ятці не надавався, а тому роботи проводились без відповідної дозвільної документації. Враховуючи порушенням вимог ч. 2 ст. 25 Закону, Департаментом в межах визначених законодавством повноважень видано припис від 23.04.2020. Висновок управління з питань охорони культурної спадщини ОМП від 30.08.2019 № 01-26/В-307вих не є документом дозвільного характеру відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 6 Закону та не дає права на проведення робіт на пам`ятці культурної спадщини.

Відповідь на відзив до суду від позивача не надійшла.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 належить 1/1 частки квартири АДРЕСА_4 .

В свою чергу, будинок АДРЕСА_3 рішенням Одеського облвиконкому від 27.12.1991 № 580 взято під охорону держави та внесено до державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури і туризму № 728/0/16-08 від 20.06.2020 (охоронний № 214-Од).

11.03.2020 за результатами роботи комісії, створеної управлінням ДАБК ОМР, було складено акт обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудови на території м. Одеси та встановлено влаштування дверного прорізу замість віконного на чільному фасаді будівлі-пам`ятки, чим порушено вимоги ст. ст. 23, 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та у відповідності до Положення про Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 27.05.2019 № 647/А-2019, пп. 5, 14 п. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Розпорядженням Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації віл 23.04.2020 № 5 ОСОБА_1 зобов`язано протягом шести місяців з моменту отримання зазначеного розпорядження привести фасад будівлі-пам`ятки до попереднього стану, на підставі розробленої та погодженої у встановленому законом порядку науково-проектної документації; надати до Департаменту правовстановлюючу документацію для укладання охоронного договору на користування частиною пам`ятки культурної спадщини з органом охорони - Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації.

Не погодившись із вищезазначеним розпорядженням, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначене розпорядження обґрунтованим, а позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

За визначенням понять, які містяться у статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини - це визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; охорона культурної спадщини - це система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; предмет охорони об`єкта культурної спадщини - це характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою; зони охорони пам`ятки (далі - зони охорони) - це встановлювані навколо пам`ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Розпорядженням в.о. голови обласної державної адміністрації від 27.05.2019 № 647/А-219 затверджено Положення про Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації.

Згідно з п. 5 Положення № 647/А-219 завданням Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації є забезпечення реалізації на території Одеської обласної державної політики у сферах: культури та мистецтва; охорони культурної спадщини; міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин.

Відповідно до п. 6.3 Положення № 647/А-219 Департамент у сфері охорони культурної спадщини реалізує державну політик у сфері охорони культурної спадщини; сприяє збереженню культурної спадщини; здійснює контроль за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини», інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених Законом України «Про охорону культурної спадщини» дозволів або з відхиленням від них.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Відповідно до п. 9, п. 14, п. 13 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить:

- погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони (п.9);

- видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них (п.14);

- надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини, реєстрація дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок (п.13).

Відповідно до ч. 2 статті 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про охорону культурної спадщини» органи охорони культурної спадщини зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини.

З огляду на матеріали справи, Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації дозвіл на проведення робіт гр. ОСОБА_1 не надавався, науково-проектна документація на розгляд позивачем до Департаменту також не надавалась.

Відтак, вжиті Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації заходи у вигляді видання спірного розпорядження від 23.04.2020 року № 5 повністю відповідають вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини.

При цьому позивач припускається помилки, зважаючи на те, що науково-проектна документації була погоджена висновком № 01-26/В-307вих Управління з питань охорони культурної спадщини від 30.08.2019, що на її погляд надало їй право на проведення робіт по реабілітації (реставрації) квартири в пам`ятці містобудування та архітектури місцевого значення.

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини, реєстрація дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках місцевого значення, історико-культурних заповідних територіях та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитися на стані об`єктів культурної спадщини.

Таким чином, висновок Управління з питань охорони культурної спадщини № 01-26/В-307вих від 30.08.2019 не є документом дозвільного характеру та не надає права на проведення робіт на пам`ятці культурної спадщини.

При цьому в самому висновку Управління з питань охорони культурної спадщини № 01-26/В-307вих від 30.08.2019 зазначено, що розглянута науково-проектна документація «Реабілітація (реставрація) квартири АДРЕСА_3 , яка розташована у рівні першого поверху, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані, з внутрішнім переплануванням, з улаштуванням фасадного вхідного вузла з вхідною групою з боку АДРЕСА_1 , з пристосуванням її під офіс за адресою: м. Одеса, Приморський район, вул. Дворянська, 21 (правоворотній флігель літ. «А») не суперечить вимога законодавства України в сфері охорони культурної спадщини та може бути використана для подальшого застосування за умови дотримання вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Втім, за встановлених судом обставин, позивачем не дотримано вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема не погоджено з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації науково-проектну документацію та не отримано відповідний дозвіл, натомість проведено роботи без відповідної проектної та дозвільної документації, що й мало наслідком прийняття відповідачем оспорюваного розпорядження.

Не заслуговують на увагу також посилання позивача на дозвіл ДАБК від 21.07.2020 № ІУ06, яким надано право на виконання будівельних робіт, оскільки останній, по-перше, прийнято після видання спірного розпорядження, а по-друге, вказаний дозвіл жодним чином не підміняє дозвіл органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини, реєстрація дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок, рівно як і висновок Управління з питань охорони культурної спадщини № 01-26/В-307вих від 30.08.2019.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем в ході судового розгляду справи не доведено неправомірність спірного дозволу.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В даному судовому провадженні відповідач обґрунтував правомірність прийняття спірного розпорядження належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства. Наведені ж позивачем доводи судом визнані неспроможними та необґрунтованими.

На підставі встановлених фактів, суд приходить до висновку про те, що при винесенні спірного розпорядження відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, у зв`язку заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправним та скасування розпорядження відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк