Справа № 591/3681/20
Суддя: Клименко А. Я.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/3681/20
Провадження № 2-а/591/27/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючої - судді Клименко А.Я.

при секретарі Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Тарахно Максима Віталійовича, третьої особи - Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати протиправними дії поліцейського роти №1 взводу №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Тарахно Максима Віталійовича щодо притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП, скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення АПО18 № 727045 від 06 червня 2020 року, а справу закрити. Позивач вважає постанову протиправною, винесеною з порушенням процедури її прийняття з порушенням норм матеріального права, оскільки викладені у ній обставини не відповідають дійсним обставинам справи і не підтверджені належними та допустимими доказами, що стало підставою звернення до суду. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на положення законодавства, практику Європейського суду з прав людини. Він стверджує, що інкримінованого йому адміністративного правопорушення він не вчиняв, а 05 червня 2020 року був вимушений неодноразово телефоном звертатися до поліції на захист свого права на житло (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України) від умисних протиправних дій невістки, її матері з її співмешканцем, у діях яких вбачаються всі ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 162 КК України (порушення недоторканості житла). Позивач звертає увагу суду на те, що поліцейський роти №1 взводу №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Тарахно Максим Віталійович, всупереч службових обов`язків не вжив належних заходів реагування на припинення умисних протиправних дій з боку вказаних ним осіб, які 05 червня 2020 року після 23 год 20 хв. відкрито, у присутності поліцейських порушили недоторканність його житла (власної квартири, в якій він зареєстрований), тривалий час нецензурно лаялись, голосно погрожували та перешкоджали позивачу в реалізації його суб`єктивного права власності. Вважає, що оскаржувана постанова АПО18 № 727045 від 06 червня 2020 року відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП у вигляді попередження є незаконною, винесена відповідачем з порушенням встановленої процедури без забезпечення права особи на правову допомогу, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Зазначається також, що з врученої позивачеві копії постанови не можна встановити точного змісту, а висновок про вину ґрунтується не на належних і допустимих доказах, а лише на очевидних припущеннях поліцейського ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 17 липня 2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі, призначено дату судового засідання з обов`язковою участю сторін, до участі у справі в якості третьої особи залучено Департамент патрульної поліції (м. Київ вул. Федора Ернста, буд. 3, 03048) та зобов`язано відповідача, за наявності, надати до суду в строк до 01 листопада 2020 року матеріали відеофіксації з персонального відеореєстратора події, яка сталася 06 червня 2020 року за участю ОСОБА_1 .

У відзиві на позовну заяву поліцейський роти №1 взводу №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Тарахно Максим Віталійович вказує на законність своїх дій. Адміністративний позов він не визнає, оскільки вважає, що 05 червня 2020 року близько 23.00 год. виявив як ОСОБА_1 , перебуваючи у власній квартирі АДРЕСА_1 , гучно розмовляв, шум проникав за межі цього приміщення, чим порушено спокій громадян у нічний час, із 22 год 00 хв та вимоги ст. 24 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення". До відзиву відповідач додав відеозапис подій, що були зафіксовані на відеореєстратори, персональні мобільні DMTI, закріплені на форменому одязі працівників поліції ВМ0057 та ВМ 0069. На підставі викладеного відповідач просив залишити без змін, винесену ним постанову.

Пояснення на позовну заяву Департаменту патрульної поліції за формою та змістом аналогічні до вказаного відзиву на позовну заяву відповідача. Адміністративний позов третя особа не визнає і просить залишити без змін оскаржувану постанову.

Учасники до суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції учасників, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовілити, а провадження у даній справі відносно нього підлягає закриттю з наступних підстав:

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Судом встановлено, що постановою АПО18 № 727045 від 06 червня 2020 року про адміністративне правопорушення позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП у вигляді попередження.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.2,3 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.182 КУпАП передбачено відповідальність за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року).

Відповідач при здійсненні своїх повноважень не врахував положень ч. 1 ст. 319 ЦК України згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту.

Крім того, згідно з частинами 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 в якій він зареєстрований, що підтверджується паспортом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

05 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 не зміг увійти до свого житла, оскільки замок у вхідних дверях його квартири без його згоди невідомими йому особами було змінено. За цих обставин, для відкриття вхідних дверей своєї квартири, він був вимушений мобільним телефоном звернутися за допомогою до поліції та сертифікованого майстра.

Наданим відповідачем відеозаписом підтверджується, що 05 червня 2020 року об 23 год 20 хв за вказаною вище адресою прибули працівники патрульної поліції, яким ОСОБА_1 пред`явив документи на квартиру та скаржився на неможливість потрапити у власне житло. В цей же час на місце подій на автомобілі приїхала невістка позивача з своїм малолітнім сином, яка о 23 год. 27 хв з гучними висловами та явним незадоволенням власноруч відкрила нижній замок від вхідних дверей указаної квартири та телефоном повідомила про це своїй матері. О 23 год 29 хв до вказаного помешкання прибув майстер, який змінив нижній замок вхідних дверей і передав ключі від помешкання позивачеві, а той у присутності поліцейських та інших осіб вручив комплект ключів ОСОБА_3 , яка також проживає в цій квартирі.

Відеоматеріалами також підтверджується, що вже 05 червня 2020 року о 23 год 45 хв на телефонний виклик ОСОБА_3 приїхала її мати зі своїм чоловіком, які без дозволу зайшли до вказаного вище житла позивача, голосно викрикуючи погрози та образи в бік його сім`ї. Крім того, в нічний час доби о 00 год 52 хв. до власної квартири позивача, без його на це дозволу, також зайшли дві сусідки, яких мати невістки позивача направляла йти з працівниками поліції писати скаргу. Через декілька хвилин, гучно лаявшись вже у своєму помешканні, в присутності поліцейських, сусідки, не маючи достатньої інформації про конкретну особу, яка нібито голосно розмовляла в сусідній квартирі, по черзі писали скаргу на дії власника квартири ОСОБА_1 .

Таким чином, на підставі доказів, які оцінені в сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_1 правопорушень не вчиняв, а пред`явивши оригінали документів на власну квартиру і паспорт, неодноразово звертався до присутніх в квартирі поліцейських за захистом від осіб, які самовільно без відповідного дозволу зайшли до житла позивача, тривалий час у ньому голосно розмовляли, погрожували, нецензурно лаялись, перешкоджали у вільному здійсненні позивачем суб`єктивного права власності на квартиру.

Судом встановлено, що позивач не отримав від поліцейських належного захисту законних прав та інтересів. 06 червня 2020 року поліцейський взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Тарахно Максим Віталійович у нічний час доби виніс постанову АПО18 № 727045 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 182 КУпАП у вигляді попередження за відсутності захисника, не роз`яснивши змісту постанови, мотивів і підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З наданої суду для огляду копії цієї постанови встановлено, що без спеціального експертного обладнання її не можливо прочитати і встановити її точний зміст.

В даному разі вбачаються спрощені, незаконні підходи відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, який не бажав з`ясувати всі обставини справи, притягнувши невинну особу до відповідальності.

Відповідачем не надано суду достовірних, належних і допустимих доказів про вчинення саме ОСОБА_1 порушень, його протиправно притягнуто до відповідальності за відсутності події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП.

За відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП відповідач протиправно розпочав провадження відносно ОСОБА_1 , який не є суб`єктом такого правопорушення. Доказів про те, що позивач гучно розмовляв з перевищенням рівня шуму, установленого санітарними нормами матеріали справи не містять. Відповідач та інші поліцейські не досліджували рівень шуму від кожної особи, яка знаходилась у квартирі позивача, якщо такий мав місце.

У даному випадку відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП. Позивач не порушував вимог ст. 24 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27 грудня 2019 р. по справі № 650/1061/16-а зазначив, що для встановлення факту вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 182 КУпАП має бути встановлено перевищення рівня шуму, установленого санітарними нормами для відповідного часу доби.

Державні санітарні норми допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови визначено наказом Міністерства охорони здоров`я України № 463 від 22 лютого 2019 року. Вказаними санітарними нормами встановлено допустимі рівні шуму в залежності від призначення приміщень і території з урахуванням часу доби, рівня звуку (дБА), критеріїв шуму NC.

Встановлення, доведення і підтвердження відповідними документами факту перевищення допустимого рівня шуму є обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності за статтею 182 КУпАП, проте таких документи відсутні.

Матеріалами справи не доведена наявність суб`єктивної сторони інкримінованого правопорушення.

Тобто будь-яких доказів голосних розмов позивача з перевищенням рівня шуму, установленого санітарними нормами матеріали справи не містять, а відтак орган поліції в особі поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Тарахно Максима Віталійовича не з`ясував всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а саме: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Крім цього, допустимість рівня шуму не може доводитись показаннями свідків (постанова ВС/КАС, № 650/1061/16-а, 27.12.2019).

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із наявних матеріалів справи не вбачається на підставі яких доказів поліцейський прийшов до переконання, що позивач порушив вимоги ч. 1 ст. 182 КУпАП.

Нормами частин першої, другої та третьої статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що стороною відповідача у даному випадку не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП, а тому твердження поліцейського, викладені в постанові ґрунтуються на його припущеннях.

Крім того, жодних фактичних даних, на основі яких поліцейським встановлено наявність адміністративного правопорушення, вину позивача в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи стороною відповідача не зазначено, так само як і не надано будь-яких належних доказів, у тому числі зафіксованих показаннями технічних приладів та технічних засобів, які б поза розумним сумнівом свідчили про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи наявні матеріали, суд вважає, що з боку ОСОБА_1 порушень, передбачених ч. 1 ст. 182 КУпАП, не вбачається, оскільки будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові, відповідачем не надано. Також не надано доказів того, що саме відповідач після 23 год. 20 хв. гучно спілкувався і рівень цього спілкування перевищував встановлені санітарними нормами вимоги.

Слід звернути увагу на те, що лише винна особа може нести відповідальність за вчинення будь-якого правопорушення, а оскільки стороною відповідача не доведено, що в діях позивача наявна вина, тобто наявний склад адміністративного правопорушення, та всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, ч. 1 ст. 182 КУпАП, суд дійшов висновку, що останнього неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально-правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і ЄСПЛ, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За нормою ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення від 06 червня 2020 року. Ця постанова є незаконною та підлягає скасуванню за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КУпАП, справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 20, 77, 90, 192, 241-246, 250, 286 КАС України, ст.ст. 9, 182, 247, 251, 284 КУпАП, суд

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Тарахно Максима Віталійовича - задовольнити.

Визнати протиправними дії поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Тарахно Максима Віталійовича щодо притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП, скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення АПО18 № 727045 від 06 червня 2020 року, а справу про адімністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) - 420 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО