Справа № 420/7839/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7839/19

Категорія: 111000000 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 30.03.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Київ про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДФС у м. Київ про скасування податкового повідомлення-рішення від 03 квітня 2018 року №31408-1305-2650.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у даному випадку, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, площею 0,3066 га з кадастровим номером :90:113:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що використовується фізичною особою ОСОБА_2 за фактом володіння розташованою на зазначеній земельній ділянці нежитловою будівлею. Також, позивач стверджує, що в розрахунку податкового зобов`язання по земельному податку відсутня будь-яка конкретна інформація щодо вихідних показників, на підставі яких здійснено розрахунок, бази оподаткування, складових та формул здійснення розрахунку податкового зобов`язання. До того ж, і з наведених у зазначеному розрахунку даних неможливо визначити яким чином було обчислено суму зобов`язання. Крім того, на думку позивача, належним джерелом даних обчислення грошового зобов`язання по земельному податку може бути лише витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, який мав бути отриманий попередньо контролюючим органом з метою визначення бази оподаткування. Невідповідність використаних податковим органом при обчисленні податкового зобов`язання коефіцієнтів, які характеризують локальні фактори місцезнаходження земельної ділянки, дійсним значенням таких коефіцієнтів, які закріплено у даних державного земельного кадастру, свідчить про те, що контролюючим органом в порушення встановленої законом процедури зарахування податкового зобов`язання не було отримано у належній формі (витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земель) дані державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, у зв`язку з чим суму податкового зобов`язання визначено невірно.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно даних ITC "Податковий Блок" та бази даних ПК "Кадастр" наданого Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради за ОСОБА_1 обліковуються земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:113:0031, площею 0,3066га. Згідно даних державного земельного кадастру АДРЕСА_1 , відноситься до 186-ї економіко-планувальної зони. Грошова оцінка в межах зони з 01 січня 2018 року становить 919,86 грн./кв.м. Сума земельного податку з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:113:0031, площею 0,3066 га., становить: 16 052 017,823 грн. = 919,86 х 3066 х 2,0 х 1,5 х 1,249 x 1,433 x 1,06 x 1,0, де: 919,86 грн. - грошова оцінка за 1 кв.м., 3 066 кв.м. - площа земельної ділянки; 2,0 - функціональний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки; 1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт. Дані коефіцієнти використано відповідно до рішення Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва", та з урахуванням вимог Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року №489. 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14 січня 2015 року №6-28-0 22-215/2-15; 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 січня 2016 року №6-28-0.22-201/2-16 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель"; 1,0 - коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22 січня 2018 року №1735/7/99-99-12-03-05-17 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель". Отже, сума земельного податку за 2018 рік, розрахованого ОСОБА_2 за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:113:0031, площею 0,3066 га. становить: 16 052 017,823 x 3% = 481 560,53грн.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 03 квітня 2018 року №31408-1305-2650, задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 03 квітня 2018 року №31408-1305-2650.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 4 815 (чотири тисячі вісімсот п`ятнадцять) грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДПС у м. Києві зазначає, що при розрахунку земельного податку позивачу правомірно була нарахована сума податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" на підставі даних КП "Кадастр" наданих Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу вказується, що усі обставини справи було повно та всебічно встановлені та досліджені судом першої інстанції з дотриманням процесуальних норм та правильним застосування норм матеріального права,а тому судом першої інстанції було прийнято цілком вірне та обґрунтоване рішення у справі, а апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у м. Києві, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_2 належить нежитлова будівля, котра розташована на земельній ділянці, площею 0,3066 га з кадастровим номером :90:113:0031, за адресою: АДРЕСА_1 .

03 квітня 2018 року з урахуванням положень п.п.54.3.3 п.54.3 ст. 54, п.286.5 ст. 286 ПК України, ГУ ДФС у м. Києві винесено спірне податкове повідомлення-рішення №31408-1305-2650.

Не погодившись з означеним податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 03 квітня 2018 року №31408-1305-2650, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про його скасування.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на виконання вимог ч.2 ст. 77 КАС України, жодних доказів на підтвердження існування у Державному земельному кадастрі відомостей щодо земельної ділянки, та нормативно-грошової оцінки останньої, на якій розташовано належне позивачу на праві власності нерухоме майно, до матеріалів справи не додано.

При цьому, судом не прийнято до уваги посилання податкового органу на дані, котрі містяться в ITC "Податковий Блок", та ПК "Кадастр", оскільки вказана інформація не є належним джерелом даних про земельну ділянку, та не є даними державного земельного кадастру у розумінні положень Податкового кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр", не розкриває, та відповідно не дає змоги перевірити правомірність здійсненого обрахунку земельного податку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом з`ясовано, що ГУ ДФС у м.Києві не виконано обов`язку щодо надання до суду належних, достатніх, та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості здійсненого в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 03 квітня 2018 року №31408-1305-2650 розрахунку податкового зобов`язання по земельному податку, а відтак, суд дійшов висновку, що спірну суму податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб контролюючим органом визначено з порушенням приписів податкового законодавства України, що відповідно свідчить про правомірність, та ґрунтовність позовних вимог ОСОБА_2 .

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 14, 269, 270, 286, 287 ПК України, ст.ст. 120, 125, 193, 194 ЗК України, ст. 1, ч.2 ст. 20, ст. 23 Закону України "Про оцінку земель", які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Стаття 206 ЗК України визначає, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 п.14.1 ст. 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пп.269.1.2 п.269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є землекористувачі.

Згідно з пп.270.1.1 п.270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За загальним правилом, закріпленим у ч.1 п.287.1 ст. 287 ПК України, датою виникнення податкового обов`язку із справляння плати за землю власниками землі та землекористувачами є день виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п.287.6 ст. 287 ПК України).

Окрім того, п.287.8 ст. 287 ПК України встановлено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч.2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У розумінні положень пп.14.1.72, пп.14.1.73 п.14.1 ст. 14, пп.269.1.1, пп.269.1.2 п.269.1, п.269.2 ст. 269, пп.270.1.1, пп.270.1.2 п.270.1 ст. 270, п.287.6 ст. 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Таким чином, на усіх власників чи користувачів земельними ділянками покладається обов`язок із плати за землю, зокрема у вигляді земельного податку. При цьому у разі набуття права власності чи оренди на нерухоме майно обов`язок із сплати земельного податку або орендної плати покладається на власника/орендаря нерухомого майна, незалежно від факту оформлення права власності чи користування відповідною земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа №804/4739/16), від 14 травня 2020 року (справа №826/13115/16), від 03 серпня 2020 року (справа №826/13307/18).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення, розташованого на земельній ділянці, площею 0,3066 га з кадастровим номером :90:113:0031, за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції інстанції правильно зазначив, що незважаючи на відсутність реєстрації права власності чи користування земельною ділянкою під належним їй на праві власності нежитловим приміщенням, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Судова колегія вважає необґрунтованим довід апелянта про вірний розрахунок грошового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб на підставі даних КП "Кадастр" наданих Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, виходячи з наступного.

Відповідно до п.271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (п).

Частиною 1 п.286.1 ст. 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з ч.2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель", дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель").

Саме Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру (п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15).

Згідно з ч.1 ст. 193 ЗК України, Державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до положень ст. 194 ЗК України, призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентовано ст. 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр", згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про правильність розрахунку ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що дані з КП "Кадастр" не є даними державного земельного кадастру у розумінні положень ПК України, Закону України "Про Державний земельний кадастр", не розкривають, та відповідно не дають змоги перевірити правомірність здійсненого обрахунку земельного податку.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.