Справа № 480/2915/20
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 р.Справа № 480/2915/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Перцової Т.С. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 14.09.20 року по справі № 480/2915/20
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, Головного управління Національної гвардії України
про визнання протиправними та скасування наказів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач-1, військова частина № НОМЕР_1 ), Головного управління Національної гвардії України (далі - відповідач-2, ГУ Національної гвардії України), в якій просив:

- визнати протиправними та скасувати наказ по військовій частині НОМЕР_1 від 20 березня 2020 року за №113 (в частині, що стосується ОСОБА_1 ), прийнятий на підставі висновку службового розслідування, затвердженого 16.03.2020 командиром військової частини НОМЕР_1 за фактом складання відносно ОСОБА_1 адміністративного протоколу, а також спірні накази: наказ по військовій частині НОМЕР_1 від 13 квітня 2020 року за №78 (в частині, що стосується ОСОБА_1 ); наказ командувача Національної гвардії України від 10.04.2020 №66 о/с (в частині, що стосується ОСОБА_1 ) як такі, що не відповідають тяжкості скоєного позивачем проступку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року відмовлено повністю в задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що оскаржувані накази є такими, що не відповідають тяжкості скоєного позивачем проступку. З посиланням на Дисциплінарний статут Збройних Сил України, Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, вважає, що відповідачами необґрунтовано обрано відносно позивача найсуворіше стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, оскільки будь-яких наслідків від вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не настало, проступок вчинено ним в позаслужбовий час (29.02.2020 о 02:00год), його як на день винесення спірних наказів, так і на день звернення до суду не визнано винним та не притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, його попередня поведінка як військовослужбовця за тривалого періоду військової служби згідно Службової картки була бездоганною.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

В письмових відзивах відповідачі заперечували проти апеляційної скарги та зазначили, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 12.04.2015 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта 3-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону у військовому званні прапорщика за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України, укладеного 12.04.2015 між Міністерством внутрішніх справ України в особі т.в.о. командувача Національної гвардії України генерал-лейтенантом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строком на п`ять років (а.с.56).

29.02.2020 до військової частини НОМЕР_1 надійшла інформація про складення відносно позивача 29.02.2020 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується рапортом оперативного чергового чергової служби ОСОБА_3 (а.с.15).

У зв`язку з цим наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №83 від 02.03.2020 було призначено службове розслідування, яке наказано провести у термін до 29.03.2020 (а.с.11).

За результатом службового розслідування складено висновок службового розслідування, затверджений 16.03.2020 командиром військової частини НОМЕР_1 (а.с.12-14), згідно п.2 розділу II якого за порушення вимог статей 11, 12, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також вимог статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що виразилося у недисциплінованості та нездійсненні доповіді своєму безпосередньому начальникові про складання адміністративного протоколу за частини 1 статті 130 КУпАП, а також за ігнорування військовослужбовцем вимог командувача Національної гвардії України, викладених у розпорядженні Головного управління Національної Гвардії України № 27/23/1 - 895 від 13.02.2020, було запропоновано накласти на начальника варти - головного сержанта 4 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону прапорщика ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Наказом військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2020 №113 за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушення вимог статей 11, 12, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та на виконання вимог командувача Національної гвардії України щодо звільнення військовослужбовців Національної гвардії України з військової служби через службову невідповідність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння на начальника варти - головного сержанта 4 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону прапорщика ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення звільнення з військової служби через службову невідповідність (а.с.37-38).

Згідно наказу командувача Національної гвардії України від 10.04.2020 №66 о/с "По особовому складу" з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та звільнено у запас за підпунктом д пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ Про військовий обов`язок та військову службу (через службову невідповідність) (а.с.64).

13.04.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №78 (по стройовій частині) з позивачем припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, та для взяття на військовий облік направлено до Шосткинського ОМВК Сумської області (а.с.40).

Не погоджуючись з зазначеними вище наказами відповідачів, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обставини, що передували накладенню на позивача дисциплінарного стягнення та звільнення в подальшому з військової служби знайшли своє повне обґрунтування та підтвердження в судовому засіданні, дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі військової служби через службову невідповідність у даному випадку є прямо пропорційним та виправданим по відношенню до вчиненого ним проступку, а, відтак, оскаржувані накази відповідають критеріям правомірності, встановленим в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

До видів військової служби відноситься військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

За приписами ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут внутрішньої служби) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Також військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок, а також виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.ст.13,16 Статуту внутрішньої служби).

Крім того, статтею 12 Статуту внутрішньої служби на військовослужбовця покладено обов`язок про все, що сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Відповідно до ст.49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності та витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно із ст. 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець повинен піклуватись про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватись від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Згідно із пп.д) п.2 ч.5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У свою чергу пунктом 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), встановлено, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): 1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й" та "л" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно п.228 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність здійснюється в разі: застосування відповідного дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ про застосування до військовослужбовця такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, є підставою для видання наказу про його звільнення (п.238 Положення №1153/2008).

Згідно із п. ж ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV (далі - Дисциплінарний статут) на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю - є підставою для звільнення з військової служби через службову невідповідність.

З преамбули Дисциплінарного статуту, слідує, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно із ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно із ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк (ст. 6 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Системний аналіз зазначених норм права, свідчить про те, що звільнення з військової служби за службовою невідповідністю є видом дисциплінарного стягнення, а тому воно має відбуватись із дотриманням відповідних норм Дисциплінарного статуту. У зв`язку з цим, звільненню зі служби за службовою невідповідністю та виданню про це відповідного наказу повинно передувати невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків або скоєння ним конкретного порушення військової дисципліни чи громадського порядку, виявлення такого невиконання (неналежного виконання) або порушення, а також встановлення вини особи у його скоєнні (вчиненні).

Як вбачається з матеріалів справи, в ході службового розслідування було встановлено, що 29.02.2020 о 08 год. 30 хв. оперативному черговому чергової служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 надійшло повідомлення від Шосткинського відділу Національної поліції ГУНП в Сумській області про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно прапорщика ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння (а.с.15). Матеріалами службового розслідування встановлено, що позивач від пропозиції працівників поліції щодо проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння відмовився, у зв`язку з чим був складний протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.25).

Під час службового розслідування позивач пояснив, що 29.02.2020 у позаслужбовий час близько 2год 00хв, 29.02.2020 він керував власним транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, після чого йому було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Проходити тест відмовився, оскільки перед тим як сісти за кермо, о 22годині 28.02.2020 він вживав значну кількість алкогольного пива Zibert в кількості 2,5л. Зазначив, що про правопорушення нікому не доповів, так як думав, що про це не стане відомо. Відмітив, що усвідомлював про порушення ним вимог Статуту внутрішньої служби, КУпАП, вимоги командування Національної гвардії України щодо заборони керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння (а.с.16).

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач відмітив, що дійсно вживав алкогольне пиво, але близько 19год, та лише 0,5л, однак, відмовився пройти тест, оскільки боявся, що він буде позитивним. Крім того, у поясненнях, наданих під час службового розслідування, в яких, зокрема, зазначено, що свою провину визнав повністю, скарг до командування підрозділу, батальйону та військової частини не має, позивач власноручно засвідчив підписом та написом З моїх слів записано правильно та мною прочитано (а.с.16). Під час ознайомлення з матеріалами службового розслідування будь-яких зауважень позивач також не зазначав (а.с.7).

Крім того, в матеріалах справи містяться докази ознайомлення позивача, як зі ст.130 КУпАП, так і з телеграмою №27/23/1-895 від 13.02.2020 (а.с.35-36) та вимогою командування НГУ, що у разі затримання військовослужбовця за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння до них будуть уживатись суворі заходи дисциплінарного впливу, аж до звільнення з військової служби (а.с.26-36). Дані обставини підтверджуються і поясненнями позивача (а.с.16) та не заперечувалось ОСОБА_1 і в судовому засіданні.

Відтак, матеріалами справи підтверджено допущення позивачем порушення вимог статей 11, 12, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 6 Дисциплінарного статуту. При цьому вказане не спростовується відсутністю будь-яких наслідків від вчиненого порушення, на чому наголошує позивач, а відтак, дані доводи суд не приймає до уваги.

Доводи позивача про те, що підставою для його звільнення слугувало вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за яке його не визнано винним, суд не бере до уваги, оскільки з службового розслідування вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було не вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а порушення військовослужбовцем вимог статей 11, 12, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 6 Дисциплінарного статуту.

Крім того, посилання позивача на постанову Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.07.2020 у справі №589/696/20, колегія суддів оцінює критично, оскільки даною постановою було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП не за відсутності події та складу правопорушення, а у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, предметом розгляду даної справи не є встановлення обставин наявності або відсутності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних проступків (вищевказане не відноситься до компетенції Сумського окружного адміністративного суду), оскільки, спір виник у правовідносинах з приводу застосування та реалізації дисциплінарного стягнення.

Доводи позивача про незаконне застосування дисциплінарного стягнення у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки хоча підстави для застосування дисциплінарної та адміністративної відповідальності в даному випадку і пов`язані між собою, проте не є тотожними. Предметом дослідження у справі є встановлення обставин скоєння дисциплінарного проступку та дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування, яке передувало виданню оскаржуваних наказів.

Твердження позивача про те, що проступок вчинений в позаслужбовий час, суд також не бере до уваги, оскільки відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, а відповідно до ст. 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності та витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Наведені норми військового статуту є загальними та не містять винятків щодо їх застосування/незастосування в залежності від того, перебуває військовослужбовець на службі чи у позаслужбовий час.

Як встановлено судом, згідно контракту про проходження військової служби, ОСОБА_1 зобов`язувався свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників). Однак, враховуючи фактичні обставини справи, поведінка позивача вночі 29.02.2020 свідчить про порушення ним військової дисципліни та вимог військових статутів.

Стосовно доводів позивача про не врахування тривалості та бездоганності військової служби під час застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення, суд відмічає, що дійсно відповідно до матеріалів службової картки протягом всього періоду служби позивач мав ряд заохочень, і лише одне стягнення в 2017р. (а.с.103), відповідно до службової характеристики в повсякденній діяльності ОСОБА_1 дотримується вимог Статутів Збройних Сил України, а також виконує у повному обсязі накази та розпорядження командирів, однак, 29.02.2020 даний військовослужбовець керував транспортним засобом в нетверезому стані та був зупинений працівниками Національної поліції (а.с.21).

В той же час, згідно ст.5 Дисциплінарного статуту саме командир відповідає за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі, при цьому, даною статтею покладено обов`язок на командира прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. На переконання суду, обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості та обставинам вчиненого позивачем проступку, і відношенню позивача до нього, останнім вчинено поведінку, яка суперечить покладеним на нього обов`язкам та суперечить змісту Військової присяги, підриває довіру та призводить до приниження авторитету Збройних Сил України, а відтак, підстав для скасування оскаржуваних наказів суд не вбачає.

Посилання позивача на те, що наказ від 13.04.2020, яким був припинений (розірваний) контракт про проходження громадян військової служби був прийнятий за межами строку дії контракту судова колегія оцінює критично та зазначає наступне.

Контракт з позивачем був укладений 12.04.2015 строком на п`ять років, однак, у контракті відсутня дата його закінчення, зазначено лише, що він укладений на 5 років (а.с.56). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 23.03.2020 по 10.04.2020 (включно) був увільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з захворюванням, та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2020 №78, наказано уважати таким, що прибув після одужання 11.04.2020, що підтверджується копією листка непрацездатності №165663 (а.с.52), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2020 №65 (а.с.53), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2020 №78 (а.с.54).

Відповідно до пункту 7 розділу 2 глави II Інструкції з організації обліку особового складу Національної гвардії України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.01.2017 № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2017р. за №248/30116, зарахування особового складу до списків військової частини і виключення зі списків, а також унесення в облікові документи змін, які відбулися в персональних облікових даних особового складу, крім освіти, реєстрації (розірвання) шлюбу, народження дітей, здійснюються тільки на підставі наказів по стройовій частині.

Згідно із пунктом 1 розділу II Інструкції з порядку підготовки та видання наказу по стройовій частині в Національній гвардії України, затвердженої наказом командувача Національної гвардії України, у мирний час наказ видається щоденно, крім вихідних, святкових та неробочих днів. В особливий період за рішенням командувача Національної гвардії України, командира військової частини, наказ може видаватись у вихідні, святкові та неробочі дні. У військових частинах з незначним рухом особового складу дозволяється видавати наказ за необхідності оголошення цього руху або оголошення кількості військовослужбовців і тварин службового призначення, які забезпечуються харчуванням (а.с.59).

Отже, оскаржуваний наказ від 13.04.2020 №78 відповідачем-1 правомірно був прийнятий у перший робочий день позивача після одужання, у відповідності до вказаних вище норм.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року по справі № 480/2915/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Т.С. Перцова Я.В. П`янова

Повний текст постанови складено 04.02.2021 року