Справа № 200/3538/20-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2021 року справа №200/3538/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєв Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року (повне судове рішення складено 06 жовтня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/3538/20-а (суддя в І інстанції Голошивець .) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення № 122 від 13.09.2019 протиправним, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

01 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання рішення № 122 від 13.09.2019 протиправним, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що отримав відповідь №0290/320(з)/273 від 24.09.2019 разом з витягом з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 122 від 13.09.2019. Вищевказаним Рішенням Міністерством оборони України було відмовлено ОСОБА_1 у доплаті одноразової грошової допомоги. Зазначив, що рішенням суду було встановлено, що позивач отримав право на призначення одноразової грошової допомоги та встановлені обставини за яких позивач отримав поранення. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 200/3538/20-а позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 21 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 122 від 13.09.2019. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву з документами ОСОБА_1 подану про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки наданої судом в даному рішенні.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в розумінні діючого законодавства, прийняття остаточного рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги при отриманні висновку уповноваженого органу та документів заявника належить до виключної компетенції комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги військовослужбовцям. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Оскільки позивачу первинно встановлена ІІІ група інвалідності в 2013 році, а повторний огляд позивача, - ІІ група інвалідності встановлена з 20.09.2016, тобто понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, то у зв`язку з діючим законодавством доплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Позивачем було надано не повний пакет документів, які б підтверджували причини та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язано із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Отже, за відсутністю вказаних документів, також неможливо визначити право позивача на отримання одноразової грошової допомоги. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 під час проходження військової служби у Збройних Силах СРСР у військовій частині НОМЕР_1 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан в період з 05 липня 1986 року по 02 жовтня 1988 року, що підтверджується довідкою від 19 травня 2015 року № 49 виданою Маріупольським об`єднаним міським військовим комісаріатом.

Відповідач, Міністерство оборони України (далі - МОУ) в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13.03.2013 року № 569 осколкові поранення голови, верхніх кінцівок, лівої ноги, ЗЧМТ (контузія, 1987 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 1966 року народження, наслідком яких стали множинні рубці голови та обличчя, лівого ліктьового суглобу, правого передпліччя та лівої гомілки розміром від 0,6X0,2 см до 5,3X1,1 см., що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №407/ж від 05.03.2013 року та які у подальшому призвели до розвитку захворювань: стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМ (1987 рік, контузія головного мозку) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії II ст. з вираженим церебростетічним синдромом, розсіяною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, емоційно вольовою нестійкістю. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з лікворо-гіпертензивним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією III ст., стійко вираженим цефалічним синдромом, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами - поранення, контузія, захворювання, так - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно довідки до акту повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.05.2013 року серії 10 ААВ ОСОБА_1 з 16.05.2013 року встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до довідки до акту повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.05.2015 року серії 10 ААБ № 436055 ОСОБА_1 на строк до 01.06.2019 року встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно довідки до акту повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.09.2016 року серії АВ № 0602240 ОСОБА_1 , з 16.09.2016 року встановлена ІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

22.09.2016 року ОСОБА_1 видане посвідчення інваліда ІІ групи серії НОМЕР_2 .

Рішеннями Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.08.2016 року у справі № 263/6739/16-а та Донецького окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі № 0540/8459/18-а, які набрали законної сили, встановлено, що ІІ група інвалідності встановлена ОСОБА_1 20.09.2016 року.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності.

Судом встановлено, що листом Донецького обласного військового комісаріату від 25.05.2018 року № СЗ/432 ОСОБА_1 надана відповідь щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що ІІ група інвалідності встановлена йому понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Комісією МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 08.02.2019 року №13 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі 200/4362/19-а від 23.04.2019, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо доплати одноразової грошової допомоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 15 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 13 від 08.02.2019 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 подану про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, оскільки, інвалідність позивачу вперше встановлена до 01.01.2014 року, а зміна групи інвалідності її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Пунктом 21 протоколу № 122 від 13.09.2019 Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, на виконання рішення суду по справі 200/4362/19-а від 23.04.2019, розглянуто подані документи та дійшла висновку про скасування попереднього рішення та відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. 08.02.2019 року №13 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Зазначена відмова, яка була обґрунтована тим, що зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Крім того, заявником не надано документи які свідчать про причини поранення.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 10 Закону України Про Збройні Сили України основними завданнями Міноборони України є:

- участь у реалізації державної політики з питань оборони і військового будівництва, координація діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування з підготовки держави до оборони;

- участь в аналізі воєнно-політичної обстановки, визначення рівня воєнної загрози національній безпеці України;

- забезпечення функціонування, бойової і мобілізаційної готовності, боєздатності та підготовки Збройних Сил до виконання покладених на них функцій і завдань;

- проведення державної військової кадрової політики, заходів щодо реалізації соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовців, членів їх сімей та працівників Збройних сил;

- розвиток військової освіти і науки, зміцнення дисципліни, правопорядку та виховання особового складу;

- взаємодія з державними органами, громадськими організаціями і громадянами, міжнародне співробітництво;

- контроль за додержанням законодавства у Збройних силах, створення умов для демократичного цивільного контролю над Збройними Силами.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з п.п. 2 п. 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, а інвалідам ІІІ групи у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Таким чином, відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, що одночасно є днем виникнення спірних правовідносин між сторонами, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мав місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання такої інвалідності.

Виходячи з аналізу статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, суд вважає, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Відповідно до статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно з ч. 4 ст. 16-3 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Суд зазначає, що застосування статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей пов`язується не з датою настання інвалідності в період проходження служби, або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби, а з наявністю причинного зв`язку між настанням такої інвалідності та захворюванням або нещасним випадком, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Враховуючи зазначене, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені лише починаючи з 01.01.2014.

За таких умов норми частини 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017) частину 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

У разі якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно довідки до акта повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.05.2013 серії 10 ААВ позивачу з 16.05.2013 встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до довідки до акту повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.09.2016 серії АВ № 0602240 позивачу з 16.09.2016 встановлена ІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Таким чином, оскільки, інвалідність позивачу вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 року у справі № 295/3091/17, від 22.08.2019 року у справі № 806/2180/18, від 30.10.2019 року справа № 806/815/16, від 15 липня 2020 року у справа № 240/10153/19.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Відповідно до п. 7 Порядку № 499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності у розмірі, встановленому Законом та Порядком № 499, є 20.09.2016, оскільки ця дата зазначена у довідці серії АВ № 0602240 як час, з якого позивачу при огляді встановлена ІІ група інвалідності.

Суд вказує, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок виконання обов`язків військової служби, таке право гарантоване ст. 17, 22, 46 Конституції України і не може бути скасоване, звужене та обмежене.

Згідно з п. 2 Порядку № 499 у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач дійшов хибного висновку щодо застосування часових обмежень при розгляді питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Щодо втановлення обставин поранення, суд зазначає наступне.

Абзацом 6 п. 11 Порядку № 975 визначено, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Порядок № 975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

В матеріалах справи наявне рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу № 569 від 13.03.2013, яке засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З вищевказаних мотивів суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності прийняття п. 21 Протоколу №122 від 13.09.2019 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати пункт 21 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 122 від 13.09.2019 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву з документами ОСОБА_1 подану про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки наданої судом в даному рішенні..

Колегія суддів вважає помилковим посилання відповідача у апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 15.07.2020 по справі № 240/10153/19 , з огляду на те, що Верховний Суд у зазначеній постанові не висловлював висновку, про повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено 2 групу інвалідності, відбувся 17.05.2019, а первинно інвалідність 3 групи встановлено 19.06.2015. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Між тим, правова позиція у подібних даній справі правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 20.03.2018 року у справі № 295/3091/17, від 22.08.2019 року у справі № 806/2180/18, від 30.10.2019 року справа № 806/815/16, від 15 липня 2020 року у справа № 240/10153/19. Верховним Судом у зазначених постановах вказано: «Отже, у разі якщо інвалідність особі вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 200/3538/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 200/3538/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв