Справа № П/811/1095/15
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 січня 2021 року м. Дніпросправа № П/811/1095/15

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі клопотання Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Кіровоградській області про зупинення провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Кіровоградській області, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання незаконним звільнення, визнання незаконним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Кіровоградській області, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати звільнення позивача з посади заступника начальника ГУ Міндоходів у Кіровоградській області незаконним;

- визнати незаконними та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 16 березня 2015 року № 181 - о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити позивача на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Кіровоградській області, зазначивши про негайне виконання постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Кіровоградській області виплатити позивачу середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 16 березня 2015 року №181-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області з 16 березня 2015 року. Стягнуто із Головного управління ДФС у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.03.2015 року по 04.08.2020 року в сумі 718135 гривень 56 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у розмірі 17920 гривень 22 копійки за час вимушеного прогулу за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , Головне управління ДФС у Кіровоградській області, Державна фіскальна служба України подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах Головне управління ДФС у Кіровоградській області та Державна фіскальна служба України просили зупинити провадження у справі до розгляду до вирішення справи в Конституційному Суді України про конституційність деяких положень Закону України «Про очищення влади».

В обґрунтування клопотань зазначено, що наразі Конституційним Судом України не прийнято остаточного судового рішення щодо конституційності положень Закону України «Про очищення влади», з посиланням на які було прийнято спірний наказ у цій справі.

Розглянувши вказані клопотання, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є надання оцінки наказу про звільнення позивача, який прийнятий у зв`язку із застосуванням заборон, визначена частиною другою статті 3 Закону України «Про очищення влади».

Статтею 236 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік випадків, коли суд зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, загально відомою є інформація, що 20.11.2014 Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України «Про очищення влади».

Крім того, 20.01.2015 року 47 народних депутатів України звернулися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

Також, 16.03.2015 року Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) положенням частини третьої статті 22, частини першої статті 38, статті 58, частини другої статті 61, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади».

Ухвалою від 01.04.2015 року Перша колегія Конституційного Суду України об`єднала провадження за вищевказаними трьома конституційними поданнями в одне конституційне провадження.

Станом на час розгляду справи №П/811/1095/15 відсутня офіційна інформація щодо розгляду Конституційним Судом України вищезазначеної справи, об`єднаної в одне конституційне провадження.

Водночас, згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету позову для заявника у справі.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Європейський суд з прав людини зазначає, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Суд зазначає, що у зв`язку з тривалим розглядом Конституційним Судом України справи №5-уп/2017 може бути порушене право позивача на законне сподівання щодо відновлення порушених прав, у актуальний для нього час.

Відповідно до частин першої, другої статті 152 Конституції України (в редакції, яка діяла на час постановлення ухвали про зупинення провадження у справі) закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За вказаним принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 1997 року № 8-зп/1997).

Отже, за чинного правового регулювання закони, інші правові акти або їх окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення. Виключенням із цього правила може бути надання нормі права ретроактивної дії у випадках пом`якшення або скасування юридичної відповідальності фізичної особи (стаття 58 Конституції України; Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).

З аналізу вищевикладеного слід дійти висновку, що у разі прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності окремих положень Закону України «Про очищення влади» за наслідками розгляду конституційного подання та конституційної скарги останні втратять чинність лише з моменту ухвалення відповідного рішення, тобто, на майбутнє.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 03.10.2018 у справі №824/260/16-а.

У свою чергу, 17.10.2019р. Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) прийнято рішення у справі «Полях та інші проти України» (заяви №№ 58812/15, 53217/16, 56099/16, 23231/18 та 47749/18), яка стосувалась звільнення п`яти державних службовців згідно із Законом про очищення (люстрацію) влади 2014 року.

За наслідками розгляду справи «Полях та інші проти України» ЄСПЛ дійшов висновку про порушення, в тому числі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, розглядаючи справу перших трьох заявників як скаргу на тривалість внутрішнього судового розгляду, який тривав понад чотири з половиною роки на одному рівні юрисдикції, включаючи провадження в Конституційному Суді про конституційність Закону про люстрацію, ЄСПЛ констатував, що специфіку судочинства в Конституційному Суді потрібно враховувати при розгляді питання тривалості провадження у справах заявників, однак цей фактор не надає повне пояснення затримки судового розгляду в таких справах.

Як зазначив ЄСПЛ, Верховний Суд попросив терміново розглянути питання про конституційність Закону про люстрацію, a Уряд не показав, що інші нагальні справи Конституційного Суду мають перевагу. 3 липня 2017 року на рівні Конституційного Суду не відбулося ні жодних суттєвих подій, поза межами обговорень, ні переконливих пояснень того, чому встановлені законом строки розгляду зазначеного питання були перевищені.

З огляду на вказане, ЄСПЛ дійшов висновку, що тривалість провадження у справах перших трьох заявників не може вважатися розумною, і відхилив заперечення Уряду щодо невичерпання засобів судового захисту. Він також постановив, що було порушено право трьох заявників на судовий розгляд у розумні строки.

Також у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Вказана правова позиція з аналогічних питань викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019р. по справі №826/25204/15.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що враховуючи необхідність забезпечення розгляду справи у межах розумного строку та реалізації права особи на доступ до правосуддя відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 236, 241-245 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотань Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Кіровоградській області про зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до частини 2 статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров