Справа № 540/2810/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2810/20

Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Херсон, 29 жовтня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Строй Мастер» до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості №UA508040/2020/000205/2 від 21.09.2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Строй Мастер» звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості №UA508040/2020/000205/2 від 21.09.2020 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в розмитненні товару за ціною контракту, оскільки для митного оформлення імпортованих товарів ТОВ «КФ «Строй Мастер» надало документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару за ціною договору, вказані документи на думку позивача не містять розбіжностей та є достатніми для визначення митної вартості за першим методом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Чорноморської митниці Держмитслужби № UА508040/2020/000205/2 від 21.09.2020 року про коригування митної вартості товарів.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма СтройМастер" (, вул. Стрітенська, 21-А, м. Херсон, 73000) за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби (, вул. Гоголя, 13, м. Херсон, 73003) судові витрати у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Чорноморською митницею Держмитслужбиподано апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якій зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час ухвалення судового рішення у даній справі, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування скарги, апелянт вказує, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано норми розділів VІІІ та ХІ Митного кодексу України, а саме якими затверджені положення, зокрема щодо декларування товарів та відомостей необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення та стосовно здійснення митного контролю, в тому числі митної вартості. Так, ст.. 264 МК України встановлено, що однією з виключних підстав, за яких митний орган відмовляє в прийнятті митної декларації, є відсутність у митній декларації усіх відомостей, про документи та відсутність цих документів, перелік яких передбачений ст.. 335 Кодексу у підтвердження обраного методу та заявленої митної вартості. При цьому, також не враховано всі умови, передбачені ст..ст. 54, 55 МК України, а саме у разі якщо документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Так, судом першої інстанції не було враховано, що декларантом подано не всі документи для підтвердження митної вартості, а ті, які були надані містять розбіжності. Зокрема, у рахунку-фактурі від 03.08.2020р. № 20200521 відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити. Декларантом також не було надано страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування; додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість. Декларантом не було надано документи, що містяться у вимогі митного органу. В результаті, митну вартість товарів вищезазначеної ВМД було скориговано. Апелянт вважає, що рішення про коригування митної вартості містить обґрунтовані причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, джерело наявної у митного органу інформації стосовно визначення митної вартості товару та доведення обраного методу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, 10 листопада 2017 року між ТОВ "КФ "Строй Мастер" (Покупець) та "XUANCHENG BATHMALL SANITARY WARE CO. LTD" (Продавець) був укладений контракт № CH-UA-17/11/10.

На умовах визначених контрактом та на підставі супроводжувальних документів Продавець XUANCHENG BATHMALL SANITARY WARE CO. LTD здійснив поставку на адресу Покупця товару , а саме Товар № 1: Вироби побутового призначення, для санітарно-технічних цілей: Ванни акрилові у асортименті - код товару - .

21.09.2020 року до МП "Херсон" Чорноморської митниці Держмитслужби для здійснення митного оформлення було подано митну декларацію ТОВ "КФ "Строй Мастер" (), якій присвоєно номер № UA508040/2020/008815. За митною декларацією заявлено товари: "ванни акрилові" (код згідно з УКТЗЕД ).

Товари було ввезено на митну територію України на виконання умов договору від 10.11.2017 № CH-UA-17/11/10 між ТОВ "КФ "Строй Мастер" та іноземним підприємством XUANCHENG BATHMALL SANITARY WARE CO.,LTD, Китай.

Митна вартість товару заявлена позивачем самостійно за ціною контракту (основний метод) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України у сумі 19560,00 доларів США.

Для митного оформлення товарів декларантом подано митному органу: пакувальний лист, рахунок-фактура (інвойс), коносамент, автотранспортна накладна, декларація про походження товару, зовнішньоекономічний договір (контракт).

На електронний запит митниці, декларантом було додатково подано наступні документи: 1) прайс-лист від постачальника; 2) комерційна пропозиція.

За результатом дослідження вказаних документів митну вартість вищезазначеного товару було скориговано та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА508040/2020/000205/2 від 21.09.2020 року.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у відповідності до вимог митного законодавства для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи та митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA508040/2020/000205/2 від 21.09.2020 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України, використовуються для нарахування митних платежів.

Частиною 2 статті 52 МК України закріплено, обов`язок декларанта який заявляє митну вартість товару, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частина друга статті 53 МК України визначає перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як встановлено ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено у цій нормі.

При цьому, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).

Згідно з ч.3 ст.318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як встановлено ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу) та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до положень ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно приписів ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За приписами ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст. 58 МК України).

З аналізу наведених правових норм слідує, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

Згідно з ч.4 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

У відповідності до ч.5 ст. 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього (ст.60 МК України).

Таким чином, митний орган здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості; має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та в разі виникнення сумніву щодо правильності зазначеної митної вартості товару має повноваження витребувати додаткові документи, які дають змогу об`єктивно підтвердити заявлену декларантом митну вартість.

Водночас, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому, є обов`язковим наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості, позаяк саме з цією обставиною закон і пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Тобто, митним органом мають бути зазначені конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви щодо митної вартості товарів, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які конкретні документи необхідні для підтвердження відповідного показника.

Разом з тим,не зазначення в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням недостатності поданих декларантом документів, або того що подані документи викликають сумніви у достовірності зазначеної інформації у своїй сукупності, витребування митним органом додаткових документів без зазначення обставин, які такі документи можуть та повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказані правові висновки повністю узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-127а15, від 27.03.2020 (справа №540/2605/18), від 06.05.2020 (справа №140/1713/19), тощо.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Колегією суддів встановлено, що під час митного оформлення імпортованого товару Товариство надало Митниці документи відповідно до частини другої статті 53 МК України, а саме: контракт, додаткові угоди до контракту в яких визначені порядок, умови і строки оплати товару, умови поставки товару тощо, інвойс, який містить дані щодо найменування, кількості, ціни товару, умов поставки, що відповідає даним митної декларації та не суперечить умовам контракту, дані прас-листа, пакувального листа не суперечать один одному та відповідають даним інвойсу щодо ціни, кількості, умов поставки товару, тощо.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що надані декларантом документи підтверджують всі складові задекларованої митної вартості товару, її числові значення, а відтак, поза розумним сумнівом, давали змогу митному органу визначити митну вартість товару за першим методом за ціною договору, та не містять розбіжностей.

Зокрема інвойс містить відомості про товар, який підлягав оплаті, про його кількість, загальну вартість. Ці дані відповідають і комерційній пропозиції.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи контролюючого органу про неможливість врахувати рахунок-фактуру від 03.08.2020 року № 20200521,як підтвердження вартісних показників товару через не наведення у документі даних щодо контракту, на виконання якого його видано та банківських реквізитів продавця (нерезидента), з огляду на наступне.

У розумінні ч. 2 ст. 53 МК України, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) є документом, яким підтверджується митна вартість товарів.

Рахунок - фактура (інвойс), як вірно зауважив суд першої інстанції, - у міжнародній комерційній практиці є документ (вид комерційного рахунку), в якому зазначено суму, що повинна бути сплачена за товар. Окрім свого основного призначення як документа, в якому зазначено суму належного за товар платежу, рахунок-фактура може бути використаний як супровідний документ.

Такий документ надається продавцем покупцю і містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони постачаються покупцю, формальні особливості товару (колір, вагу та ін..), умови поставки та відомості про відправника та отримувача.

При цьому, форма вказаного документа не затверджена ані міжнародним законодавством, ані законодавством України.

Згідно загальносвітової практики, рахунок-фактура має містити дату складання, найменування та реквізити продавця і покупця, найменування товарів, їх ціну, загальну вартість рахунку, валюту, ставки та розмір податку. Також, в рахунку - фактурі можуть зазначатись реквізити зовнішньоекономічної угоди, відповідно до якого здійснюється поставка, реквізити відвантажувального документа, платіжні реквізити та інші відомості, у разі якщо їх наявність в рахунку-фактурі передбачена умовами договору, такі як умови поставки, умови оплати, місце завантаження, розмір та підстави надання знижок.

Тобто, реквізити зовнішньоекономічної угоди не є обов`язковим реквізитом інвойсу (рахунку-фактури), так само як і банківські реквізити продавця та зазначення таких відомостей не обґрунтовано жодною нормою чинного законодавства.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що рахунок-фактура (інвойс) від 03.08.2020 року № 20200521 за своїм змістом містить відомості щодо переліку товару, його кількість і ціну, формальні особливості товару, умови поставки та відомості про відправника та отримувача, які дозволяють їх ідентифікувати, суд приходить до висновку про відсутність у митного органу підстав вважати вказаний документ таким, що викликає сумніви у його достовірності чи достовірності відомостей, які він містить.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що відсутність банківських реквізитів та посилання на контракт в інвойсі вказаному вище, жодним чином не впливає на складові митної вартості та не може бути підставою для коригування митної вартості.

Доводи апеляційної скарги про не надання декларантом висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, що було однією з підстав для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, колегія суддів вважає також необґрунтованими, оскільки вказані документи не впливають на митну вартість товару, не є обов`язковими, згідно ч. 2 ст. 53 МК України, за якими може бути підтверджена заявлена митна вартість товарів.Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також декларація країни відправлення надаються на письмову вимогу митниці виключно у випадку їх наявності у декларанта, а їх відсутність, на переконання судової колегії, не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Таким сином, неподання декларантом таких документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Таким чином, митним органом зазначені документи витребовувались безпідставно.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта про неможливість підтвердження заявленої митної вартості товарів, визначеної за першим методом у зв`язку із тим, що прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, позаяк вказаний документ також не є таким, що у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України підтверджує заявлену митну вартість, визначає та/або впливає на числові значення складових митної вартості.

При розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару контролюючий орган має упевнитись, що інформацію, яка містяться в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.

В комерційній практиці, направлення продавцем комерційної пропозиції (оферти) або прейскуранта (прайс-листа) є одними із методів встановлення контактів з потенційними покупцями при просуванні товару на ринок.

Відповідач жодним чином не довів суду, яким чином вказані обставини в даному конкретному випадку впливають на визначення складових митної вартості товару.

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги про неможливість підтвердження заявленої митної вартості визначеної за першим методом, через ненадання декларантом страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що поставка Товариству товару за контрактом від 10.11.2017 р. № СН-UA-17/11/10 здійснювалась на умовах Chіna/CIF CHORNOMORSK ODESSA YUZHNIY, UKRAINE, за правилами Інкотермс 2010 (п.3.1 контракту).

Відповідно до додаткової угоди до вказаного договору від 06.07.2020р., сторонами було досягнуто згоди про внесення доповнень до контракту від 10.11.2017р. № CH-UA-17/11/10, а саме у п. 3.1 та зазначено, що умовами поставки товару є СIF ODESSA/CHORNOMORSK/PIVDENNYI.

Згідно Офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів, видання МТП № 560, в редакції з 01.01.2011 р. Інкотермс-2010, посилання на Інкотермс-2010 в договорі купівлі-продажу чітко визначає відповідні обов`язки сторін та зменшує ризик юридичних ускладнень.

У відповідності до Інкотермс-2010 CIF (Cost, InsuranceandFreight (... named port ofdestination) - вартість, страхування і фрахт (... назва порту призначення). Термін "вартість, страхування та фрахт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця.

Тобто, за умовами поставки CIF, саме на продавця покладається обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, а також сплати страхових внесків та вартості перевезення вантажу до порту відвантаження; в ціну товару включається вартість товару, фрахт до порту призначення та страхування від узгоджених ризиків. Тому у сторін договору відсутня необхідність додаткового уточнення вказаних положень за умови посилання на правила Інкотермс-2010.

Враховуючи вказане, в даному випадку позивач не повинен додатково страхувати товар та нести витрати на транспортування вантажу до порту ODESSA/CHORNOMORSK/PIVDENNYI.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з даного приводу, що у разі укладання контракту за умовами поставки CIF, на продавця покладається обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, а також сплати страхових внесків та вартості перевезення вантажу до порту відвантаження.

Зважаючи на те, що перевезення товару здійснювалося морем на умовах поставки CIF, то в даному випадку ТОВ "КФ "Строй Мастер" не повинно додатково страхувати товар та нести витрати на транспортування вантажу до порту Одеса/Чорноморськ/Південний.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що п. 6.2 контракту від 10.11.2017р. № СН-UA-17/11/10, передбачено умови передачі (приймання) товару, а саме: визначено перелік товаросупровідних документів, серед яких: морський коносамент; специфікація - 2 оригінали; комерційний рахунок-фактура - 3 оригінали; пакувальний лист - 3 оригінали.

Умовами контракту не передбачено передачу покупцю документів про страхування вантажу.

Таки чином, колегія суддів зазначає, що у документах, надання покупцеві та обов`язкова наявність яких передбачено контрактом і на підставі яких позивачем розраховувалась митна вартість товару, та які надавались на вимогу відповідача, вказана ціна товару з урахуванням умов поставки CIF ODESSA/CHORNOMORSK/PIVDENNYI.

У розумінні п. 8ч. 2 ст. 53 МК України, документом, який підтверджує митну вартість товару також є у разі, якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відтак, оскільки позивачем у справі страхування самостійно не здійснювалось, то й відповідного страхового документу Товариство не має, що не суперечить приписам ст. 53 МК України, відтак помилковим є твердження апелянта про неможливість перевірки правильності заявленої митної вартості за відсутності страхових документів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що не надання вказаних документів не може бути підставою для здійснення коригування митної вартості.

Разом з цим, колегія суддів вважає також вірним висновок суду першої інстанції про те, що ненадання декларантом додаткових документів, а саме: копії митної декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями; банківських платіжних документів, не може бути підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості, позаяк такі документи у розумінні ч.2 ст.53 МК України не є обов`язковими.

При цьому, враховуючи, що надані декларантом документи підтверджували всі складові митної вартості, не містили розбіжностей та/або явних ознак підробки, судова колегія погоджується з твердження суду першої інстанції про те, що у митного органу не було законних підстав для витребування додаткових документів, зокрема і перелічених вище.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справах № 804/16980/14, № 815/2013/15.

Стосовно зазначеного апелянтом про факт спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками із формою контролю стосовно правильності визначення митної вартості задекларованих товарів, колегія суддів погоджується з доводи апелянта про те, що наявність у такій автоматизованій системі інформації про іншу, ніж визначена декларантом, митну вартість товару є підставою для сумніву у правильності заявленої митної вартості, однак як вірно врахував, суд першої інстанції, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару порівняно з митною вартістю іншого аналогічного товару, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

З матеріалів слідує, що у якості джерела інформації під час коригування заявленої позивачем митної вартості товарів за спірною декларацією та в якості підстави для визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів, митним органом було використано інформацію, наявну у митного органу, а саме - МД від 10.09.2020 №UА100380/2020/715612, а саме; 2,82 дол. СІІІА/кг (числове значення митної вартості товару становить: 12590 кг х 2,82 = 35503,80 дол. США), про що зазначено у графі 33.

Однак, як вірно було зазначено судом першої інстанції, вказана графа33 оскаржуваного рішення не містить інформації - який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких ідентичних товарів.

Необґрунтованим також на думку апеляційного суду є також посилання відповідача на положення статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, оскільки митним органом не наведені обставини та докази, яким чином документи надані позивачем порушують чи не відповідають вимогам вказаної статті.

Крім того, відповідно до положень Митного кодексу України, застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, можливе лише у разу, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.58-63 цього кодексу.

Проте, апелянтом не доведено, що позивач сплатив іншу суму за товар, ані ж заявлена у якості митної вартості та не доведено неможливості у даному випадку визначення митної вартості товарів за першим методом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справах №814/2659/16, № 804/3893/17.

Зважаючи на встановлені судом попередньої інстанції обставини на підставі оцінки доказів, яка відповідає правилам, встановленим нормам статті 90 КАС, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є достатніми для підтвердження задекларованої митної вартості і у своїй сукупності не викликають сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації про ціну товару та інші складові митної вартості. Відтак, рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, ґрунтуються на доводах, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та яким надано належну правову оцінку, відтак висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Водночас, судова колегія вважає за доцільне зазначити, що дана справа за ознаками, визначеними у п. 20 ч.1 ст. 4 КАС України, віднесена до категорії справ незначної складності у відповідності до ч.6 ст.12 КАС України.

Обставини, які є критерієм для віднесення справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин 3 та 4 статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, відсутні.

Справа судом першої інстанції була розглянута у порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вказане, відповідно до приписів ст. 272 КАС України, постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби- залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 540/2810/20 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 04 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.