Справа № 640/1578/20
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м. Київ № 640/1578/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо невиплати заборгованості з пенсії за період з 26 січня 2015 року по серпень 2018 року та за вересень 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві сплатити заборгованість з пенсії за період з 26 січня 2018 року по серпень 2018 року та за вересень 2018 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.02.2020р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером за віком, якому у 2000 році була нарахована відповідна пенсія. У січні 2015 року позивач був змушений змінити місце проживання, залишити Крим та переїхати в іншу місцевість. З цього приводу 26.01.2015 позивач звернувся до органів соціального захисту за місцем проживання в м. Чернівці та отримав довідку внутрішньо переміщеної особи. У серпні 2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного Фонду України з заявою про нарахування та виплату пенсії за місцем його перебування як внутрішньо переміщеної особи, проте тривалий час з невідомих підстав не отримував пенсію та почав її отримувати лише з жовтня 2018 року.

Крім того, позивач вказує, що у липні 2018 року за станом здоров`я я був змушений змінити місце проживання та переїхав з Обухівського району Київської області до міста Києва. При цьому вчасно вчинив усі необхідні дії для того, щоб отримати пенсію, а саме повідомив пенсійні органи про зміну місця проживання, подав відповідні заяви, став на облік як внутрішньо переміщена особа за новим місцем проживання, звернувся до відділення ПАТ «Ощадбанк» за місцем проживання з ціллю подальшого обслуговування мого пенсійного рахунку. Проте пенсію у вересні 2018 року не було виплачено.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, зазначивши, що згідно заяви про переведення пенсійної справи з Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області за новим місцем проживання та на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Солом`янській районній в м. Києві державній адміністрації № 32 від 08.08.2018 Позивача взято на облік до Управління за фактичним місцем проживання як внутрішньо переміщену особу з вересня 2018 року. Позивач 25.07.2018 звернувся до Управління із заявою про переведення пенсійної справи з Обухівського району Київської області. Макет пенсійної справи надійшов до Управління 17.08.2018 № 38821. В атестаті від 14.08.2018 № 585, який видало Обухівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області було зазначено: - виплату пенсії здійснено по 31.08.2018; - поточна доплата за період з 01.12.2017 по 30.06.2018 в сумі 15650,46 грн. не виплачена. Після отримання макету пенсійної справи та опрацювання заяви про взяття на облік виплату було здійснено у жовтні 2018 року в розмірі місячної пенсії - 2235,78 грн.

Також відповідач зазначив, що позивачу поновлено виплату пенсії з 01.09.2018р., але поточну виплату розпочато з 01.10.2018 відповідно до вимог чинного законодавства. Борг в сумі 17,886,24 грн. за періоди з 01.12.2017 по 30.06.2018 та за вересень 2018 року обліковано в пенсійній справі. З моменту взяття на облік та по даний час не було підстав для припинення виплати пенсії.

Відповідно до ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 пункт 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», викладено в новій редакції. Так, ним установлено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

За посиланням відповідача, до теперішнього часу окремий порядок соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, Кабінетом Міністрів України не затверджено. Після прийняття окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам буде вирішене питання виплати даних коштів. На теперішній час зазначений Порядок знаходиться в стадії затвердження, тому здійснити виплату пенсії за минулий період не має можливості. Відповідно до вищевикладеного, протиправні дії з боку Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відсутні.

На виконання вимог ухвали суду від 03.02.2020р. відповідачем надано суду матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

Дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив таке.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 20.10.2000р. призначена пенсія довічно за віком Залізничним районним управлінням ПФУ АРК.

Відповідно до довідки № від 26.01.2015р. про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, ОСОБА_1 взято на облік за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № від 13.09.2017р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 взято на облік за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № від 02.02.2018р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 взято на облік за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки № 3009-20623 від 20.07.2018р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 взято на облік за адресою: АДРЕСА_4 .

В матеріалах пенсійної справи позивача міститься його заява від 07.12.2017р. до Обухівського об`єднаного управління ПФУ Київської області, в якій позивач у зв`язку з переїздом на нове місце проживання просив запросити пенсійну справу з Пенсійного фонду України.

Також в матеріалах пенсійної справи позивача міститься його заява від 25.07.2018р. до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про взяття на облік та витребування пенсійної справи від Обухівського об`єднаного управління ПФУ Київської області.

Як зазначив відповідач у відзиві, після отримання макету пенсійної справи та опрацювання заяви ОСОБА_1 про взяття на облік, йому виплату було здійснено у жовтні 2018 року в розмірі місячної пенсії - 2235,78 грн.

Водночас, підставою даного позову є протиправна, на думку позивача, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати йому пенсій саме з 26 січня 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії, гарантовано Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами України.

Згідно статті 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону № 1058-ІV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії за рішенням органу Пенсійного фонду передбачені частиною 1 статті 49 Закону 1058-ІV, а саме: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365 затверджено "Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - Порядок №365 в редакції на час звернення позивача за призначенням пенсії).

Так, пунктом 5 Порядку №365 встановлено, що для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.

Згідно п.п. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 Порядку №365, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви про призначення (відновлення) соціальних виплат надсилає запит про отримання електронної справи отримувача соціальної виплати до державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України", який протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого запиту надсилає відповідну електронну справу до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

За результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Під час обстеження матеріально-побутових умов сім`ї представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення інформує внутрішньо переміщених осіб про їх обов`язок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за новим фактичним місцем проживання/перебування, а також про наслідки невиконання такого обов`язку.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати, до якого додається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого подання.

За результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 25.07.2018р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо взяття його на облік та запит на пенсійну справу.

В матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 міститься витяг із протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Солом`янській в місті Києві державній адміністрації № 32 від 08.08.2018р., яким ОСОБА_1 призначено (відновлено) виплату пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Також матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 містять розпорядження ГУ ПФУ в м. Києві № 83723 від 20.08.2018р. (оборот а.с. 48), відповідно до якого позивачу станом на 01.09.2018р. нараховано 2 235,78 грн. пенсії.

Як зазначив відповідач у листі від 02.10.2020р. № 1175/02/А-15323, після отримання макету пенсійної справи та опрацювання заяви позивача, Головним управлінням ПФУ в м. Києві у жовтні 2018 року ОСОБА_1 було здійснено виплату пенсії у розмірі 2235,78 грн. Кошти в сумі 2 235,78 грн. за вересень 2018 року, що не виплачені у зв`язку з взяттям пенсійної справи на облік та кошти з урахуванням ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМ України, який на разі не прийнятий.

Також згідно наявного в матеріалах пенсійної справи атестата ГУ ПФУ в м. Києві (а.с. 48), позивачу призначена та виплачена по 31.08.2018р. пенсія у сумі 2 235,78 грн. Водночас, у вказаному атестаті вказано, що позивачу відкладена доплата за період з 01.08.2017р. по 30.11.2017р. в сумі 6 813,42 грн., та за період з 01.12.2017 по 30.06.2018р. в сумі 15 650,46 грн.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується і відповідачем, у позивача існує заборгованість з виплати пенсії, проте вказана заборгованість з пенсії позивачу не виплачується у зв`язку з неприйняттям КМ України відповідного Порядку.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з абз. 20 п.1 Постанови КМ "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" № 637 від 05.11.2014р. суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

На час звернення позивача до ГУ ПФУ в м. Києві з відповідною заявою (25.07.2018р.) питання виплати пенсії особам, які опинилися на тимчасово окупованих територіях, було врегульовано також постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до п.п.14, 15 Порядку, у разі прийняття рішення про відновлення соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії відновлює таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

25.04.2018 постановою Кабінету Міністрів України №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365» пункт 15 Порядку, було викладено в наступній редакції: «Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Зазначена зміна до Порядку набула чинності 12.05.2018 р.

11.06.2019 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №640/18720/18 визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

07.11.2019 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду зазначене рішення залишено в силі.

Таким чином, після 08.11.2019р. у відповідача були відсутні підстави для невиплати позивачу заборгованості по пенсії за минулий період.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Враховуючи, що ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» чітко передбачає алгоритм виплати пенсії за минулий період, і не передбачає будь-якого особливого порядку, для виплати такої пенсії внутрішньо переміщеним особам, суд вважає, що права позивача на отримання ним пенсії порушенні відповідачем.

Слід також зазначити, що вимоги ст. 49 Закону України №1058-ІV є приорітетними поряд з вимогами, встановленими постановами Кабінету Міністрів України, якими врегульовано окремі питання обліку та соціального забезпечення вимушених переселенців.

Вказані підзаконні нормативні акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

При вирішенні даної справи суд також враховую рішення Верховного Суду від 03.05.2018р. у зразковій справі № 805/402/18, а також аналогічну правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 263/7763/17.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що невиплата позивачу з боку ГУ ПФУ в м. Києві заборгованості з пенсії, що виникла до серпня 2018 року, здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Також листом від 02.10.2020р. № 1175/02/А-15323 відповідач визнав факт невиплати пенсії за вересень 2018 року. Станом на час розгляду даної справи доказів виплати вказаної заборгованості відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглядаючи вказану справу, суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», суд вважає, що відповідач, припиняючи виплату пенсії позивачу з квітня 2017 по березень 2018, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки визначена ним підстава припинення сплати пенсії не ґрунтується на законі як виді нормативно-правового акта України.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині виплати пенсії за період з 26.01.2015р. по серпень 2018 року та за вересень 2018 року, з врахуванням раніше виплачених сум в межах цього періоду.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-III від 19.10.2000р. підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ст. 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині нарахування компенсації втрати частини доходів, оскільки позивачем не наведено суду детального розрахунку, який би містив суму нарахованої та виплаченої пенсії, зазначенням дати такого нарахування та виплати, суми нарахованої та невиплаченої пенсії, індексу інфляції.

Водночас, позивач не позбавлений права в подальшому звернутися з окремим позовом до суду щодо стягнення відповідної компенсації.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіту про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд не вбачає за доцільне встановлення судового контролю у цій адміністративній справі.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 26 січня 2015 року по серпень 2018 року та за вересень 2018 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська 16, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за період з 26 січня 2015 року по серпень 2018 року та за вересень 2018, з урахуванням раніше виплачених сум в межах цього періоду.

4. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій