Справа № 620/2054/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2054/20 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає в невиплаті 29.05.2020 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, що нарахована за 2016-2017 роки та зобов`язати відповідача обчислити та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, що нарахована за 2016-2017 роки, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Позов мотивовано тим, що лише 29 травня 2020 року відповідачем виплачено йому заборгованість з індексації грошового забезпечення, яка мала б бути виплачена у 2016-2017 роках при дотриманні останнім законодавства про індексацію грошового забезпечення. В зв`язку із зазначеним позивач вважає, що має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в невиплаті 29.05.2020 ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, що нарахована за 2016-2017 роки, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 обчислити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, що нарахована за 2016-2017 роки, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". В решті позову відмовлено.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 16 жовтня 2020 року, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що позивач зловживає процесуальними правами, оскільки пропустив строк для звернення до суду з адміністративним позовом, та таким чином свідомо намагається збільшити суму, яка підлягає обчисленню як компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, нарахованого за 2016-2017 роки.

Відповідач вважає, що індексація виплачується за умов, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. Тривалість таких виплат залежить від подальших змін у тарифних ставках (окладах), у випадку збільшення яких, виплата сум індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації. Це означає, що така виплата не має щомісячного характеру, оскільки є періодичною та залежить від певних економічних факторів.

Також відповідач стверджує, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №620/3534/19 та ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у цій же справі позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, що підтверджується довідкою-розрахунком на виплату індексації грошового забезпечення військово службовця військової частини НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 26.12.2016. При цьому затримка у виплаті за твердженнями відповідача відбулася не з вини військової частини, оскільки в цей період розглядався спір щодо права позивача на отримання індексації грошового забезпечення, тому фактично до 28 квітня 2020 року така індексація позивачу не могла нараховуватися.

Окрім іншого, відповідач зазначає, що індексація грошового забезпечення має одноразовий характер, у зв`язку з чим на неї не поширюються положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 13 січня 2021 року.

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подавалося, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами за правилами письмового провадження.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Одночасно із апеляційною скаргою військовою частиною НОМЕР_1 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення строку звернення до суду із адміністративним позовом.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з того, що предметом спору у даній справі є протиправність/правомірність поведінки відповідача, що полягає у невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, нарахованої за 2016-2017 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, суму індексації нараховано та виплачено позивачу лише 29 травня 2020 року, після чого позивач 11 червня 2020 року звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом щодо виплати компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, нарахованої за 2016-2017 роки. Отже, позов подано у межах місячного строку, визначеного чинним законодавством.

Таким чином, підстав для залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду не вбачається, а клопотання військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.05.2017 № 101 позивача з 15.05.2017 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 .

В зв`язку з невиплатою позивачу в період проходження військової служби індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі № 620/3534/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за 2016-2017 роки.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 28.04.2020, в порядку його виконання відповідачем нараховано 1 540,09 грн., вказані кошти перераховані на картковий рахунок позивачу - 29.05.2020.

Проте, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення позивач звернувся до суду з вимогами щодо компенсації втрати частини доходів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до положень статті 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Отже, право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням юридичного факту (події) - невиплати грошового доходу у встановлені строки.

Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України, і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію один і більше календарних місяців, також дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Статтею 7 Закону №2050-ІІІ передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Пункти 1, 2 Порядку №159 кореспондуються з положеннями Закону №2050-ІІІ і конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №826/8319/16 зазначено, положення Закону №2050-III та Порядку №159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок за час затримки виплати індексації грошового забезпечення.
Колегія суддів з вищевикладеними висновками суду першої інстанції погоджується та зазначає, що правове значення має те, чи з порушенням строків виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

У рішенні від 29.04.2020 №420/2093/16-а Верховний Суд зауважив, що компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої допомоги), а не виконання рішення суду..

Виходячи з матеріалів справи, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі № 620/3534/19 (набрало законної сили - 28.04.2020) позивачу перераховано на картковий рахунок кошти в розмірі 1 540,09 грн. лише 29.05.2020.

Зазначеним вище судовим рішенням підтверджена протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки, а отже, доводи останнього про право на компенсацію втрати частини доходу є обґрунтованими.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з меж, підстав та предмету позову, аналізу викладених положень законодавства та оцінки наявних у матеріалах справи доказів у сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у невиплаті 29.05.2020 позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, що нарахована за 2016-2017 роки та зобов`язання відповідача обчислити та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації, що нарахована за 2016-2017 роки, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вказують на помилкове сприйняття положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та вільне тлумачення обставин справи на користь військової частини НОМЕР_1 .

Аналізуючи доводи відповідача в частині стягнення на користь позивача судових витрат у розмірі 3000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає, що за приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, питання стосовно розподілу судових витрат вирішується судом, який розглядав справу, незалежно від того ставили таке питання сторони упродовж розгляду справи, чи не ставили, тому доводи військової частини НОМЕР_1 про зворотне та вихід суду першої інстанції за межі предмету розгляду у даній справі шляхом вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правову допомогу, є необґрунтованими.

Позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі в розмірі 3000,00 грн. надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової допомоги від 01.11.2019, акт прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) від 02.09.2020, а також квитанцію до прибуткового касового ордера від 02.09.2020 про сплату гонорару адвокату в розмірі 3000,00 грн.

За нормами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Щодо доводів відповідача про відсутність документальних підтверджень фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., зокрема, щодо надання у підтвердження оплати послуг адвоката квитанції до прибуткового касового ордеру без номера від 02 вересня 2020 року (а.с.41), колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 13 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення про форму та зміст розрахункових документів та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Витрати на професійну правничу допомогу на суму 3000,00 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому правомірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для їх відшкодування за рахунок відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача та відповідача, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення, внесення змін до рішення суду першої інстанції від 16 жовтня 2020 року колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат у даній справі.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко