Справа № 640/11600/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТОН» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання протиправним та скасування розпорядження, за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2020, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТОН» звернувся з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження від 28.05.2019 року №968 про застосування заходу впливу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТОН», прийняте за результатами розгляду справи про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато актом про правопорушення, вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТОН» на ринку фінансових послуг від 06.05.2019 року № 662/16-5/15.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2020 задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Національний банк України, як правонаступник відповідача, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує про порушення позивачем порядку укладання Кредитного договору, що призвело до надання фінансової послуги не на підставі договору, що є порушенням вимог зазначеної вище статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статті 12 Закону «Про електронну комерцію», відповідно до якої фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору, істотною умовою якого є його підписання сторонами. Підкреслює, що в силу ч. 1 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, недотримання якої свідчить про його нікчемність.

Крім того, зазначає, що 01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг» від 12.09.2019 №79-ІХ. Відповідно до положень зазначеного Закону передбачена ліквідація Нацкомфінпослуг та розподіл повноважень з регулювання фінансового ринку між Національним банком та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Відповідно до пункту 8 прикінцевих положень Закону № 79-ІХ з 01.07.2020 року Національний банк, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку є процесуальними правонаступниками Нацкомфінпослуг, у судах у межах повноважень, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

В судове засідання з`явився представник апелянта, підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, до суду надіслано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. При цьому, вказує на те, що наведене судом першої інстанції обґрунтування є вичерпним, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не свідчать про його помилковість.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати, серед іншого, такі заходи впливу як зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення; накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону (пункти 1, 3 частини першої статті 40 Закону № 2664-III).

Порядок та умови застосування заходів вплив, в контексті частини другої статті 40 Закону № 2664-III встановлюються законами України та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 листопада 2012 року № 2319, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2112/22424, затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги (далі - Положення № 2319).

Згідно п. 1.5 розділу I Положення №2319, Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів. Дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися, зокрема, в матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.

Посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення (п. 1.11 розділу I Положення №2319).

Виявлені посадовими особами Нацкомфінпослуг факти порушення законодавства про фінансові послуги викладаються в акті про правопорушення із зазначенням доказів (документів, даних та інформації), що підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги, та з посиланням на відповідну норму закону та/або іншого нормативно-правового акта. Акт про правопорушення, складений посадовою особою Нацкомфінпослуг, повинен містити документи, дані та інформацію, які підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги. Такі документи, дані та інформація долучаються до акта про правопорушення (абз. 1, 2 п. 4.2 розд. IV Положення №2319).

Відповідно до п. 2.1 Положення № 2319 Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу:

1) зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення;

2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтею 41 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг";

4) тимчасово зупиняти (обмежувати) або анулювати (відкликати) ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію;

6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги;

8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій;

9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Відповідно до п. 2.2. зазначеного вище Положення рішення про зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Приписами цього ж пункту Положення передбачено, що невиконання вимог письмового розпорядження (припису) є підставою для застосування інших заходів впливу у визначених законом випадках.

Як свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТОН» є фінансовою установою та здійснює діяльність на ринку фінансових послуг за основним видом діяльності «інші види кредитування». З цією метою ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТОН» організований сервіс з надання онлайн позик, який забезпечує надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом укладення з клієнтом електронних договорів позики.

10.09.2018 року між Позивачем, як Позикодавцем і громадянином ОСОБА_1 , як Позивальником, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем укладений електронний кредитний договір №2018-10-00001422.

На виконання умов кредитного договору, ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» було надано ОСОБА_1 позику у розмірі 2000,00 грн. строком на 20 к.д., яка була перерахована 10.09.2018 безготівковим переказом на рахунок останнього за допомогою електронного платіжного засобу.

Листом від 28.03.2019 №6385/16-8 Національна комісія, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг надіслала позивачу вимогу щодо надання інформації та документів по взаємовідносинам із громадянином ОСОБА_1 .

На виконання вимог відповідача, листом №1/43 від 08.04.2019 року позивач надав Нацкомфінпослуг інформацію та документи.

Листом від 06.05.2019 року №3195/16-8 позивачу був надісланий акт про правопорушення, вчинені ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» на ринку фінансових послуг від 06.05.2019 року № 662/16-5/15.

Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 28.05.2019 року № 968 про застосування заходу впливу на ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» усунути порушення законодавства про фінансові послуги, а також повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення та вжиті заходи для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення, з наданням підтверджуючих документів у термін до 27.06.2019 року включно.

Розглянувши справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато Актом про правопорушення, вчинені ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» на ринку фінансових послуг від 06.05.2019 року №662/16-5/15, відповідачем встановлено, що кредитний договір, укладений між ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» та громадянином ОСОБА_1 , підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором позивачем (у вигляді алфавітної послідовності - « ОСОБА_2 ») та ОСОБА_1 у вигляді цифрової послідовності - « 9099»), що суперечить положенням Правил та пунктів 6, 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» та не дотримано вимог до форми одноразового ідентифікатора, а саме - алфавітно-цифрової послідовності, що свідчить про відсутність за таким Договором підпису позичальника гр. ОСОБА_1 , відповідно до вимог Закону.

Незгода позивача із прийнятим розпорядженням зумовила його звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції».

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором має складатись з алфавітно-цифрової послідовності, тобто містити як алфавітні так і цифрові значення.

Апелянт посилається на те, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 у вигляді цифрової послідовності « 9099» не відповідає вказаним вимогам, відтак, кредитний договір не є підписаний у порядку, визначеному чинним законодавством, а тому не може вважатись таким, що вчинений у письмовій формі.

Разом з тим, стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

У разі якщо предметом електронного договору є надання послуг у сфері електронної комерції, обов`язок постачальника перед споживачем вважається виконаним у момент, коли надана постачальником послуга відповідає властивостям, визначеним договором або законодавством.

Також, приписами ст. 12 даного Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України).

Нормами ст. 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На виконання умов кредитного договору, ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» було надано ОСОБА_1 позику у розмірі 2000,00 грн. строком на 20 к.д., яка була перерахована 10.09.2018 безготівковим переказом на рахунок останнього за допомогою електронного платіжного засобу та була прийнята ОСОБА_1 , що свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору та укладення договору.

ОСОБА_1 у своєму листі до Нацкомфінпослуг від 21.03.2019 р. стверджує: «Я, ОСОБА_1 , маючи дійсний кредитний з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «КРЕДИТОН» (Кредит Он). Кредитон був виданий на суму 2000,00 грн. ...», тобто ОСОБА_1 жодним чином не заперечує того факту, що Кредитний договір був підписаний та є дійсним, а також той факт, що ним було отримано кредит у сумі 2000,00 грн.

Судом не встановлено обставин повернення позичальниками позикодавцю відповідних коштів, як помилково отриманих, що свідчить про те, що сторони даного договору виявили волю на його укладання та скористались результатами його укладання, без застережень про відсутність підстав для його укладання.

Таким чином, Позивач виконав свої зобов`язання, які передбачені Кредитним договором, а саме надав кредит у розмірі 2 000,00 грн. ОСОБА_1 , а останній, в свою чергу, приступив до виконання Кредитного договору, про що свідчить сплата ним платежів за Кредитним договором (інформація про сплату ним платежів відображено в «Картці обліку Кредитного договору (предмет договору - грошові кошти), укладеного ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» № КО-2018-10-00001422), що спростовує твердження про не укладення та/або недійсність Кредитного договору.

Розділом 13 Кредитного договору «Особливі умови» сторонами визначені особливості укладення даного Кредитного договору.

Відповідно до п.13.2 Договору, сторони визначили, що пропозицію укласти даний Договір (оферта) направлялася ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» шляхом розміщення в Особистому кабінеті гр. ОСОБА_1 у вигляді проекту Кредитного договору разом з іншими його невід`ємними складовими частинами, що виражає намір ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» вважати себе зобов`язаним у разі її прийняття ОСОБА_1 та у зв`язку з цим вважається підписаним зі сторони Кредитодавця (позивача) аналогом власного підпису (АВП) його уповноваженої особи. АВП уповноваженої особи товариства є слово «підпис», що розміщено (зазначене) у відповідних графах, призначених для підпису від імені товариства, які є у проекті даного Кредитного договору, розміщеному в Особистому кабінеті.

Отже, при укладанні Кредитного договору №2018-10-00001422 від 10.09.208 року та, зокрема, під час підписання його зі сторони Товариства, електронний цифровий підпис одноразовим ідентифікатором не використовувався.

Під час укладання Кредитного договору, сторони, відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства, мали право самостійно домовитись, який АВП буде використовуватись зі сторони товариства.

ОСОБА_1 прийняв умови ТОВ «ФК «КРЕДИТОН», які викладені у розміщеній в ІТС оферті Кредитного договору, підписавши її електронним підписом одноразовим ідентифікатором шляхом введення одноразового ідентифікатора в ІТС, натиснувши кнопку «Підписати», про що свідчить хронологія дій під час укладання Кредитного договору між сторонами за допомогою ІТС на сайті credition.ua.

Посилання апелянта на недотримання позивачем вимог щодо форми одноразового ідентифікатора, а саме цифрової, а не алфавітно - цифрової послідовності, судом апеляційної інстанції оцінюється критично з огляду на те, що вказані обставини не є підставою для визнання договору нікчемним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом заповнення ОСОБА_1 заявки в Особистому кабінеті, погоджені її ТОВ «ФК «КРЕДИТОН», та прийняття (акцепту) ним пропозиції (оферти) ТОВ «ФК «КРЕДИТОН» укласти Кредитний договір шляхом електронного підпису розміщеної в ІТС оферти одноразовим ідентифікатором у порядку і на умовах визначених вимогами Закону України «Про електронну комерцію» та свідчить про помилковість доводів про надання позивачем фінансової послуги з порушенням ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2020 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТОН» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання протиправним та скасування розпорядження- залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 04.02.2021