Справа № 200/1046/21-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 р. Справа№200/1046/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича (місце знаходження: вул. Старосільська, б. 1У, оф. 3, м. Київ, Київська область), третя сторона Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Росвен інвест Україна» (місцезнаходження: бул. Вацлава Гавела, буд. 6, місто Київ, Київська область; ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

У С Т А Н О В И В:

28 січня 2021 року ОСОБА_1 , позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Росвен інвест Україна» про:

- визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2020 ВП № 63362633 та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.10.2020 ВП № 63362633 винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем;

- зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича повернути всі кошти, що були стягнуті з заробітної плати ОСОБА_1 на його особистий рахунок на виконання зазначених неправомірних постанов.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вважає постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, оскільки при відкритті виконавчого провадження відповідачем не дотримано вимог частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника. Вважає, що відкриття виконавчого провадження не за місцем реєстрації та проживання позивача порушують права позивача як сторони виконавчого провадження та зазначає, що жодного майна в м. Києві не має, грошові кошти на банківських рахунках м. Києва відсутні. За таких обставин вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною.

Також зазначає, що постанова про звернення стягнення винесена передчасно, без належного повідомлення, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Третя особа пояснень обо клопотань до суду не надала.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами, передбаченими ст. 287 КАС України.

Представники сторін до засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрован за адресою АДРЕСА_1 з 09 листопада 2011 року.

28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною було видано виконавчий напис № 740 про звернення стягнення з ОСОБА_1 місце народження: Донецька область, м. Мирноград, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання (відповідно до поданої Стягувачем заяви) АДРЕСА_2 ; місце роботи не працює, який є боржником за Кредитним договором № 88#0 від 02.10.2013 року, укладеним з АТ «Сбербанк», право вимоги за який перейшло на підставі договору факторингу 475/БД06-2/19 від 1912.2019 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за Кредитним договором № 88#0 від 02.10.2013 року.

На підставі вказаного виконавчого напису за заявою представника ТОВ «Росвен інцест Україна» від 15 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським Олегом Володимировичем постановою від 21.10.2020 року ВП№ 63362633 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 740 від 29.09.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість в сумі 91 997,61 гривень.

Адресою боржника у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено м. Київ, вул. Сеноманська, 15/1.

Вказану постанову направлено позивачу 21.10.2020 на адресу: АДРЕСА_2 .

Відповідно до постанови від 28 жовтня 2020 року по ВП № 63362633 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20 % до виплати загальної суми 102 007,37 гривень, першочергово стягнувши витрати на проведення виконавчих дій в сумі 810,00 гривень.

14.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Табінського О.В. зі скаргою, що 08.12.2020 йому стало відомо з бухгалтерії де він працює, що надійшла постанова про звернення стягнення на доходи боржника, але він ніяких постанов від приватного виконавця Табінського О.В. не отримував, у зв`язку з чим вимагає надіслати на його адресу: АДРЕСА_1 всі постанови по виконавчому провадженню №63362633.

05.01.2021 приватним виконавцем Табінським О.В. направлено на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 : копія виконавчого напису № 740 від 29.09.2020, копія заяви стягувача та копія постанови про відкриття виконавчого провадження №63362633 від 21.10.2020, які отримані позивачем 20.01.2021.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні питання врегульовані Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

За приписами статті 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (стаття 15 Закону).

Згідно з статтею 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35 -1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

За приписами частини 4 вказаної статті вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно частини 1 статті 19 Закону № 1404, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до статті 24 Закону № 1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

З матеріалів справи вбачається, що в заяві про примусове виконання рішення та у виконавчому написі №740 від 29.09.2020 зазначено місце фактичного проживання боржника АДРЕСА_2 , яке територіально відноситься та підпорядковано приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Табінському О.В.

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями Закону України Про виконавче провадження на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника зазначеного у виконавчому документі. Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу на положення частини 3 статті 26 Закону України Про виконавче провадження, якою передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно абз. 5 статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як зазначено у статті 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію міст проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.

Отже, положення частини 2 статті 24 Закону України Про виконавче провадження у взаємозв`язку з частиною 3 статті 26 того ж Закону, щодо відомостей про місце проживання, місце перебування чи місцезнаходження особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України Про виконавче провадження застосовуються всі три окремих поняття.

Крім того, Закон України Про виконавче провадження є спеціальним законом, якій слід застосовувати до спірних відносин.

Водночас, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 87 Закону України Про нотаріат від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон № 3425) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону № 3425).

Відповідно до статті 89 Закону № 3425 у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження (ст. 90 Закону № 3425).

Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення (ст. 91 Закону № 3425).

Згідно з статтею 50 Закону № 3425 нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Глави 12 розділу І Порядку № 296/5 захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна

Згідно з підпунктами 2.1., 2.2. пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Пунктом 4 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 визначено зміст виконавчого напису, зокрема, найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб).

Відповідно до підпунктів 7.1, 7.6 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи.

Суд зазначає, що виконавчий напис приватного нотаріуса № 740 від 29.09.2020 за своїм змістом та формою відповідає вимогам встановленим частиною 1 статті 4 Закону №3425 та містить вказівку на адресу фактичного проживання боржника у місті Києві. Крім того, доказів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню або його скасування у судовому порядку, до суду не надано.

Позивач його не оскаржував.

Крім того, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або за місцем перебування боржника - фізичної особи; або за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною четвертою статті 4 Закону № 1404 установлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місця проживання/перебування боржника. Відповідальність за вчинення виконавчого напису відповідно до вимог Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 несе нотаріус, як особа, яка вчиняє виконавчий напис.

Таким чином, у приватного виконавця були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а отже, враховуючи вище наведені фактичні обставини справи та вимоги Закону суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 21 жовтня 2020 року по ВП№ 63362633 та постанова від 28.20.2020 винесена відповідачем з дотриманням вимог Закону України Про виконавче провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі №511/1342/17 та постанові Верховного суду від 09.12.2020 у справі 460/3537/20.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, відповідачем доведено правомірність дій у виконавчому провадженні вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено своєї позиції, а позовні вимоги підтверджені лише міркуваннями та власним розумінням норм діючого законодавства, що в свою чергу виключають його обґрунтованість, а тому суд приходить до висновку, що адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Судовий збір у разі відмови у задоволенні позову не стягується.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229, 230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича (місце знаходження: вул. Старосільська, б. 1У, оф. 3, м. Київ, Київська область), третя сторона Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Росвен інвест Україна» (місцезнаходження: бул. Вацлава Гавела, буд. 6, місто Київ, Київська область; ) про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2020 ВП № 63362633 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.10.2020 ВП № 63362633 винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем; зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича повернути всі кошти, що були стягнуті з заробітної плати ОСОБА_1 на його особистий рахунок на виконання зазначених неправомірних постанов відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 03 лютого 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова