Справа № 751/5855/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/5855/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліки України", Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування витрат та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліки України", Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не забезпечення ОСОБА_1 безоплатно лікарським засобом «Діабетон MR» 60 МГ № 30 іноземного виробництва по 2 упаковки на місяць.

- відшкодувати витрати на лікування - вартість препарату «Діабетон MR» 60 мг № 30 іноземного виробництва за період з січня 2019 року по жовтень 2020 року, стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 3 635, 08 грн.

- зобов`язати відповідачів в наступному постійно безоплатно забезпечувати позивача ОСОБА_1 , лікарським засобом «Діабетон MR» 60 МГ № 30 іноземного виробництва по 2 упаковки на місяць.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З 1988 року хворіє на цукровий діабет. Це захворювання має зв`язок з участю позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У зв`язку з захворюванням на цукровий діабет позивачу показано постійний прийом лікарського засобу «Діабетон MR» 60 МГ № 30 іноземного виробництва. З січня 2019 року безкоштовна видача цих ліків була припинена. Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою забезпечити його цим лікарським засобом, однак результату не отримав.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова 11 вересня 2020 року справу за вказаним адміністративним позовом ОСОБА_1 передано на розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року провадження у за вказаним адміністративним позовом - закрито.

На зазначену ухвалу суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Підставою для закриття провадження у справі суд першої інстанції визнав неналежність розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

З адміністративного позову вбачається, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом ІІ групи; має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

З 1988 року ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет. Згідно експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварій на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 24 жовтня 1994 року № 2254 захворювання позивача, в тому числі, цукровий діабет, пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварій на Чорнобильській АЕС.

У зв`язку з захворюванням на цукровий діабет позивачу показано постійний прийом лікарського засобу «Діабетон MR» 60 МГ № 30 іноземного виробництва.

Однак, за твердженням позивача, з січня 2019 року безкоштовна видача йому лікарського засобу «Діабетон MR» 60 МГ № 30 іноземного виробництва була протиправно припинена. У зв`язку з цим позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою забезпечити його вказаним лікарським засобом. Проте, з січня 2019 року і до часу звернення до суду, в порушення приписів статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», його протиправно не забезпечили необхідним лікарським засобом.

Ефективний захист порушених прав позивач вбачає у зобов`язанні відповідачів постійно безоплатно забезпечувати ОСОБА_1 лікарським засобом «Діабетон MR» 60 МГ № 30 іноземного виробництва по 2 упаковки на місяць, а також у відшкодуванні витрати на лікування - вартості препарату «Діабетон MR» 60 мг № 30 іноземного виробництва за період з січня 2019 року по жовтень 2020 року шляхом стягнення солідарно з відповідачів на його користь 3 635, 08 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що позовні вимоги пов`язані з порушенням відповідачами права ОСОБА_1 на охорону і захист здоров`я, а також із завданими у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідачів матеріальними збитками у вигляді витрат на самостійну закупівлю лікарських засобів.

Закриваючи провадження в справі суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції послався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліки України" не є суб`єктом владних повноважень, в межах спірних правовідносин не здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, а тому даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такою позицією з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

В силу вимог ч.1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно п. 1 ч.1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.7 ч.1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Разом з тим, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать ті спори, в яких орган державної влади чи орган місцевого самоврядування виступає у якості суб`єкта владних повноважень та виконує владно-управлінській функції.

Разом з тим, у випадку, якщо суб`єкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах спірних правовідносин позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного відповідачем - ТОВ «Ліки України» - права ОСОБА_1 на отримання лікарських засобів як законної гарантії прав осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або грошової компенсації витрат, понесених на їх придбання. Отже, цей позов подано на поновлення, зокрема, майнових прав позивача у сфері охорони здоров`я, а виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з діями відповідача щодо нездійснення забезпечення ліками чи компенсації.

Тобто, як вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, ТОВ "Ліки України" не є суб`єктом владних повноважень, в межах спірних правовідносин не здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір в частині вимог до ТОВ «Ліки України» не є публічно-правовим, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються майнових прав позивача.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З наведеного вбачається, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та підсудний відповідному суду в порядку цивільного судочинства (Новозаводському районному суду міста Чернігова).

Колегія суддів погоджується з твердженням апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено ч.1 статті 239 КАС України, згідно якої якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Дійсно, Чернігівським окружним адміністративним судом не було роз`яснено ОСОБА_1 , куди саме він може звернутися з позовними вимогами до ТОВ «Ліки України». Проте, наведене, на думку суду, не є достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не свідчить про її протиправність в цілому щодо висновків про непідсудність даного спору адміністративному суду, та усунуто апеляційним судом шляхом наведеного вище роз`яснення.

В силу вимог п.1 ч.1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки вказаний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то на підставі п. 1 ч.1 статті 238 КАС України суд першої інстанції правомірно закривив провадження в адміністративній справі.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 02 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев