Справа № 140/6440/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 140/6440/20 пров. № А/857/14495/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Валюхом В.М. у м. Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 140/6440/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати заробітної плати за роботу у надурочний час, у святкові, неробочі і вихідні дні та у нічний час і зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за час чергування на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» за адресою: вул. Ковельська, 67. м. Луцьк у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме за роботу у надурочний час, у святкові, неробочі і вихідні дні у подвійному розмірі, а у нічний час у підвищеному розмірі - 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що в період роботи на посаді заступника начальника відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Луцького управління Головного управління ДФС у Волинській області з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, у нічний та надурочний час, у вихідні, святкові та неробочі дні, чергував на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» (за адресою: м. Луцьк, вул. Ковельська, 67), загальною тривалістю 1248 годин, з яких у нічний час - 584 години.

Проте, як вказав позивач, відповідач не провів нарахування та виплату позивачу заробітної плати за роботу в надурочний час, у вихідні, святкові та неробочі дні, а також за роботу у нічний час.

Позивач зазначив, що чинним законодавством компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається, а оплата за таку роботу здійснюється виключно в грошовій формі у подвійному розмірі. Робота у вихідні, святкові та неробочі дні, компенсується шляхом надання відгулу або грошової компенсації. Оскільки позивач не висловив бажання отримати відгули за роботу у ці дні, і, з цього приводу, не було досягнуто згоди сторін, то це означає, що позивач зберіг право на грошову компенсацію днів роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, при звільненні з роботи. Робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, а законодавством не передбачено надання дня відгулу за роботу у нічний час.

Позиція відповідача зводиться до того, що законодавством передбачено право особи вибору виду компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час, шляхом надання відгулу або отримання грошової компенсації за роботу у ці дні. Відповідач наголошує, що позивач за окремі дні роботи у цей час отримав дні відпочинку (відгулу), а за решту відпрацьованих годин не скористався правом на отримання днів відпочинку у вказаний законодавством термін. Крім того, відповідач вважає, що застосування норм Кодексу законів про працю України до спірних правовідносин є помилковим, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про державну службу».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за роботу у надурочний час, у святкові і неробочі дні, у нічний час.

Зобов`язано Головне управління ДФС у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час чергування на акцизному складі Луцького МПД ДП «Укрспирт» у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме за роботу у надурочний час, у святкові і неробочі дні у подвійному розмірі та у нічний час у підвищеному розмірі (з урахуванням наданих днів відпочинку за роботу у нічний час з 25.01.2019 року на 26.01.2019 року, з 19.01.2019 року на 20.01.2019 року та з 24.01.2019 року на 25.01.2019 року).

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 420 гривень 40 копійок.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю.

У обґрунтування апеляційних вимог, позивач зазначає те, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції, на думку позивача, не надав належної оцінки тим обставинам, що право роботодавця на надання іншого дня відпочинку за роботу у нічний час не передбачено Кодексом Законів про працю України. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що право вибору виду компенсації за роботу у вихідні дні належить працівнику, а роботодавець лише погоджує певний вид компенсації. Оскільки, позивач не звертався до відповідача із заявою про надання іншого дня відпочинку за роботу у вихідні дні, то це свідчить про те, що позивач не бажав скористатись правом на отримання інших днів відпочинку за роботу у вихідні дні. Позивач наголошує, що за ним, як працівником, збереглось право отримати грошову компенсацію за роботу у вихідні дні, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року проходив державну службу на посаді заступника начальника відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Луцького управління Головного управління ДФС у Волинській області.

У період роботи на займаній посаді позивач був залучений до чергування на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» відповідно до наказу Головного управління ДФС у Волинській області від 26.10.2018 року № 3868 (із змінами).

Наказом Головного управління ДФС у Волинській області від 12.02.2019 року № 90-в позивачу надано 2 календарні дні відпочинку з 13.02.2019 року по 14.02.2019 року за роботу у нічний час з 25.01.2019 року на 26.01.2019 року та у вихідний день 10.02.2019 року.

Наказом Головного управління ДФС у Волинській області від 15.04.2019 року № 213-в позивачу надано 2 календарні дні відпочинку 19.04.2019 року та 23.04.2019 року за роботу у вихідні дні 06.04.2019 року та 13.04.2019 року,

Наказом Головного управління ДФС у Волинській області від 31.01.2019 року № 58-в позивачу надано 2 календарних дні відпочинку з 07.02.2019 року по 08.02.2019 року за роботу у нічний час з 19.01.2019 року на 20.01.2019 року та з 24.01.2019 року на 25.01.2019 року.

08.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою у якій просив нарахувати та виплатити заробітну плату за час чергування на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» за адресою: вул. Ковельська, 67. м. Луцьк у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме за роботу у надурочний час, у святкові, неробочі і вихідні дні у подвійному розмірі, а у нічний час у підвищеному розмірі - 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Листом № 14/Д/03-20-05-02-25 від 21.01.2020 року Головне управління ДФС у Волинській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав щодо нарахування та виплати заробітної плати за відпрацьовані години у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час, оскільки, за роботу в окремі з них, позивач отримав дні відпочинку, а за решту відпрацьованих годин позивач не скористався правом на отримання днів відпочинку у встановлений законодавством термін.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що робота у вихідний день може бути компенсована виключно за згодою сторін наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі, а спосіб компенсації у вихідний день (надання іншого дня відпочинку чи підвищеної оплати) визначається за згодою сторін, зокрема, у наказі про залучення до роботи у вихідний день. Оскільки, пунктом 2 наказу Головного управління ДФС у Волинській області від 26.10.2018 року № 3868 (із змінами) про призначення представників Луцького управління Головного управління ДФС у Волинській області на акцизних складах визначено спосіб компенсації за роботу у вихідні дні - надання часу відпочинку, то позивач позбавлений права отримати грошову компенсацію за роботу у вихідні дні. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні вимог позивача про виплату грошової компенсації за роботу у вихідні дні необхідно відмовити.

Крім того, суд першої інстанції вважає, що законодавством про працю не заборонено надавати працівнику у якості компенсації за роботу у нічний час іншого дня відпочинку поряд із грошовою компенсацією. Суд першої інстанції встановив те, що позивачу частково компенсована робота у нічний час шляхом надання іншого дня відпочинку, тому суд першої інстанції вважав, що адміністративний позов у цій частині необхідно задовольнити частково, зобов`язавши відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за роботу у нічний час, з урахуванням наданих днів відпочинку.

Суд першої інстанції також вказав, що за роботу у святкові (неробочі) дні та понадурочно роботодавець не надав позивачу інший день відпочинку чи грошову компенсацію, тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що адміністративний позов у цій частині належить задовольнити.

Апеляційний суд частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оцінюючи вимоги адміністративного позову про оплату праці у нічний час апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 56 Закону України «Про державну службу» для виконання невідкладних або непередбачуваних завдань державні службовці, для яких законом не передбачено обмежень щодо роботи, на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби, про який повідомляється виборний орган первинної профспілкової організації (за наявності), зобов`язані з`явитися на службу і працювати понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час. За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців.

Тобто цією нормою за роботу понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час передбачено два альтернативних способи компенсації. При цьому, право вибору виду компенсації належить державному службовцю і реалізується шляхом подання заяви. Водночас, у цій нормі права міститься бланкетна норма, яка відсилає до законодавства про працю при визначенні розміру та порядку виплати грошової компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час.

Відповідно до частини 3 статті 54 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку.

Згідно з статтею 108 КЗпП України робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Відповідно до цих норм КЗпП України за роботу у нічний час передбачена компенсація у грошовій формі у розмірі, встановленому генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи.

Пунктом 3.1.11 Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Головного управління ДФС у Волинській області на 2018-2020 роки, зареєстрованого Управлінням з питань праці Луцької міської ради 17.04.2018 року № 48 передбачено виплачувати державним службовцям та працівникам органів ДФС, які виконують функції з обслуговування, в межах затвердженого фонду оплати праці доплату за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня.

Апеляційний суд вважає, що норми КЗпП України більш детально визначають умови компенсації за роботу понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час, відмінно від норми частини 4 статті 56 Закону України «Про державну службу», яка узагальнює способи компенсації та види робіт за які вона передбачена не співвідносячи один з одним.

Тому апеляційний суд вважає, що до правовідносин з оплати праці у нічний необхідно застосувати норму статті 108 КЗпП України.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки КЗпП України передбачено лише один вид компенсації за роботу у нічний час, то державний орган повинен діяти саме у такий спосіб, за роботу працівника у нічний час виплатити грошову компенсації у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня.

Апеляційний суд на підставі графіку чергувань позивача за період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року встановив, що позивач у нічний час відпрацював 544 години (68 днів х 8 годин роботи у нічний час = 544 години роботи у нічний час).

Отже відповідач, як роботодавець, зобов`язаний виплатити позивачу грошову компенсацію у розмірі 20 відсотків посадового окладу за 544 години роботи у нічний час.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що години роботи працівника у нічний час компенсуються самостійно роботодавцем, без заяви працівника.

Водночас апеляційний суд вважає, що надання іншого дня відпочинку за роботу у нічний час не допускається, тому до розрахунку грошової компенсації за роботу позивача у нічний час, дні наданого позивачу відпочинку, не включаються.

Що стосується оплати праці за роботу у вихідні дні то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 52 КЗпП України для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п`ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51).

Згідно з правилами внутрішнього службового розпорядку Головного управління ДФС у Волинській області затвердженими загальними зборами державних службовців Головного управління ДФС у Волинській області 15 червня 2016 року тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень. В Головному управлінні ДФС у Волинській області встановлюється п`ятиденний робочий тиждень із тривалістю роботи по днях: понеділок, вівторок, середа, четвер - з 09 год 00 хв до 18 год 15 хв., п`ятниця - з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., вихідні дні - субота та неділя.

Статтею 71 КЗпП України визначено, що робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.

Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках:

1) для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків;

2) для відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, загибелі або псування майна;

3) для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів;

4) для виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення.

Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Апеляційний суд встановив, що відповідач, на підставі наказу Головного управління ДФС у Волинській області від 26.10.2018 року № 3868 залучив позивача до роботи у вихідні дні у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме: 16 грудня 2018 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 24 грудня 2018 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 13 січня 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 19 січня 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 26 січня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 27 січня 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 03 лютого 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 10 лютого 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 24 лютого 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 03 березня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 10 березня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 17 березня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 23 березня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 31 березня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 06 квітня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 13 квітня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 20 квітня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв.), 30 квітня 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 05 травня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 11 травня 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 19 травня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 25 травня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 08 червня 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 15 червня 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 16 червня 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 29 червня 2019 року (з 17 год. 00 хв до 08 год. 00 хв.), 07 липня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 13 липня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 21 липня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 28 липня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 03 серпня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 11 серпня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 17 серпня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 25 серпня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв), 31 серпня 2019 року (з 08 год 00 хв. до 17 год. 00 хв).

Відповідно до статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

У постанові від 18.04.2020 року у справі № 808/8308/13-а Верховний Суд зазначив, що обов`язковою умовою надання іншого дня відпочинку за раніше відпрацьований вихідний день є волевиявлення такого працівника, що знаходить своє відображення в подачі відповідної заяви, адже керівник підприємства, установи та організації позбавлений можливості примусово надавати співробітнику день відпочинку за раніше відпрацьований день.

Водночас, апеляційний суд встановив те, що відповідно до наказів відповідача зазначених вище, позивач отримав за роботу у вихідний день 10 лютого 2019 року, 06 квітня 2019 року та 13 квітня 2019 року компенсацію, шляхом надання роботодавцем, за заявою позивача, іншого дня відпочинку. Правом на надання іншого дня відпочинку за роботу у вихідні дні вказані вище, за виключенням 10 лютого 2019 року, 06 квітня 2019 року та 13 квітня 2019 року, позивач не скористався. Відсутність заяви позивача про надання іншого дня відпочинку, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що позивач не мав наміру скористатись таким видом компенсації за роботу у вихідні дні, а тому відповідач, на думку апеляційного суду, зобов`язаний надати позивачу інший вид компенсації за роботу у вихідні дні, а саме грошову компенсацію.

Статтею 72 КЗпП також встановлено, що оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Згідно із статтею 107 КЗпП робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:

1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;

2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;

3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Апеляційний суд встановив те, що робота позивача у вихідний день складала: 16 грудня 2018 року - 5 годин, 24 грудня 2018 року - 9 годин, 13 січня 2019 року - 5 годин, 19 січня 2019 року - 5 годин, 26 січня 2019 року - 5 годин, 27 січня 2019 року - 5 годин, 03 лютого 2019 року - 5 годин, 24 лютого 2019 року - 9 годин, 03 березня 2019 року - 9 годин, 10 березня 2019 року - 9 годин, 17 березня 2019 року - 9 годин, 23 березня 2019 року - 9 годин, 31 березня 2019 року - 9 годин, 20 квітня 2019 року - 9 годин, 30 квітня 2019 року - 5 годин, 05 травня 2019 року - 9 годин, 11 травня 2019 року - 5 годин, 19 травня 2019 року - 9 годин, 25 травня 2019 року - 9 годин, 08 червня 2019 року - 5 годин, 15 червня 2019 року - 5 годин, 16 червня 2019 року - 5 годин, 29 червня 2019 року - 5 годин, 07 липня 2019 року - 9 годин, 13 липня 2019 року - 9 годин, 21 липня 2019 року - 9 годин, 28 липня 2019 року - 9 годин, 03 серпня 2019 року - 9 годин, 11 серпня 2019 року - 9 годин, 17 серпня 2019 року - 9 годин, 25 серпня 2019 року - 9 годин, 31 серпня 2019 року - 9 годин. Всього 240 годин.

Крім того, апеляційний суд, враховуючи дані табелю обліку робочого часу, встановив те, що робота у вихідний день провадилася позивачем понад місячну норму робочого часу, отже оплату праці у вихідний день на користь позивача за 240 годин роботи належить здійснювати у подвійному розмірі годинної ставки зверх окладу.

Апеляційний суд додатково зазначає, що оскільки позивач був залучений до роботи у вихідні дні та у нічний час, на підставі наказу роботодавця, то відсутність відповідних даних у табелі обліку робочого часу, не може бути підставою для відмови у наданні працівнику компенсації за роботу у ці дні (час), оскільки, відповідно до статті 30 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений орган зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановлено порядку.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 17 січня 2019 року у справі № 389/1299/17.

Отже, розглядаючи адміністративний позов та переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що відповідач, відмовивши позивачу у компенсації за роботу у вихідні дні та роботу у нічний час, діяв протиправно, а суд першої інстанції в порушення норм матеріального права розцінив поведінку відповідача як правомірну.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до висновків апеляційного суду, дні роботи позивача у вихідні дні: 10 лютого 2019 року, 06 квітня 2019 року та 13 квітня 2019 року компенсації не підлягають, оскільки позивач, як компенсацію за роботу у ці дні, отримав інші дні відпочинку. Натомість грошову компенсацію за роботу позивача у нічний час необхідно здійснити за всі години роботи у нічний час без виключення, кількість яких становить 544.

Тому враховуючи наведені вище міркування, апеляційний суд вважає, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу за роботу у вихідні дні, окрім 10 лютого 2019 року, 06 квітня 2019 року та 13 квітня 2019 року, та за роботу у нічний час, грошової компенсації в розмірах встановлених КЗпП України, допустив протиправну бездіяльність.

У зв`язку з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції про відмову у визнанні протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Волинській області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати за роботу у вихідні дні та у нічний час та зобов`язання Головного управління ДФС у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час чергування на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» за адресою: вул. Ковельська, 67. м. Луцьк у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме за роботу у вихідні дні у подвійному розмірі та нічний час у підвищеному розмірі (з урахуванням наданих днів відпочинку за роботу у нічний час з 25.01.2019 року на 26.01.2019 року, з 19.01.2019 року на 20.01.2019 року та з 24.01.2019 року на 25.01.2019 року) необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати заробітної плати за роботу у вихідні дні та у нічний час і зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за час чергування на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» за адресою: вул. Ковельська, 67. м. Луцьк у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме за роботу у вихідні дні у подвійному розмірі, а роботу у нічний час у підвищеному розмірі - 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час задовольнити частково.

Належним способом захисту порушеного права, на думку апеляційного суду, є визнання бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за роботу у вихідні дні та у нічний час протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час чергування на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» за адресою: вул. Ковельська, 67. м. Луцьк у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме за 240 годин роботи вихідні дні у подвійному розмірі годинної ставки зверх окладу, а за 544 години роботи у нічний час у підвищеному розмірі - 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

В іншій частині вимог адміністративного позову, рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а тому перегляду не підлягає.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки адміністративний позов містить одну вимогу немайнового, то у разі часткового задоволення такої вимоги судовий збір не ділиться, а стягується повністю, оскільки ставка за подання позову немайнового характеру у будь-якому випадку становить не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на січень відповідного року.

Таким чином на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 840,80 грн. за подання адміністративного позову та 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст..ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року про відмову у визнанні протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Волинській області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати за роботу у вихідні дні і у нічний час та зобов`язання Головного управління ДФС у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час чергування на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» за адресою: вул. Ковельська, 67. м. Луцьк у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме за роботу у вихідні дні у подвійному розмірі та нічний час у підвищеному розмірі (з урахуванням наданих днів відпочинку за роботу у нічний час з 25.01.2019 року на 26.01.2019 року, з 19.01.2019 року на 20.01.2019 року та з 24.01.2019 року на 25.01.2019 року) задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 140/6440/20 в цій частині скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за роботу у вихідні дні та у нічний час і зобов`язання Головного управління ДФС у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час чергування на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» за адресою: вул. Ковельська, 67. м. Луцьк у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме за роботу у вихідні дні у подвійному розмірі, а у нічний час у підвищеному розмірі - 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за роботу у вихідні дні та у нічний час.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час чергування на акцизному складі Луцького МПД «Укрспирт» за адресою: вул. Ковельська, 67. м. Луцьк у період з 05.12.2018 року по 22.11.2019 року, а саме за 240 годин роботи вихідні дні у подвійному розмірі годинної ставки зверх окладу, а за 544 години роботи у нічний час у підвищеному розмірі - 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судові витрати в сумі 2102 (дві тисячі сто дві гривні) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 03.02.2021 року