Справа № 140/14524/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/14524/20 пров. № А/857/101/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року (ухвалене головуючим - суддею Ксензюк А.Я. у м. Луцьку) у справі № 140/14524/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження № 63142148 від 25.09.2020 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. №9436 від 18.09.2020 протиправними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2020 № 63142148 та зобов`язання зняти арешт з рахунків позивача (боржника).

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесена всупереч приписам вимог, передбачених ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки місцем реєстрації та постійного проживання є АДРЕСА_1 , на який не розповсюджується компетенція приватного виконавця виконавчого округу міста Києва щодо прийняття до виконання виконавчого документу. Вказує, що в місті Києві ніколи не проживала та не була зареєстрована, будь-якого майна на території міста Києва ніколи не мала та немає. За вказаних обставин вважає, що оскаржувана постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження є такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», отже підлягає скасуванню. Крім цього, вважає, що відповідачем протиправно накладено арешт на рахунки

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було порушено правила територіальної підвідомчості щодо виконання виконавчого документа, визначені Законом № 1404-VIIІ та Законом № 1403-VІII, оскільки у виконавчому документі вказана адреса місця проживання позивача в тому числі в АДРЕСА_2 .

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесена всупереч приписам вимог, передбачених ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки місцем реєстрації та постійного проживання є АДРЕСА_1 , на який не розповсюджується компетенція приватного виконавця виконавчого округу міста Києва щодо прийняття до виконання виконавчого документу.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому покликається на те, що в отриманій заяві про примусове виконання рішення стягувача - ТзОВ "Фінансова компанія «Фінанс Інновація», відповідно до чинного законодавства було зазначено всі необхідні дані про позивача (боржника), місце реєстрації, адресу фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ), дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані про наявність грошових коштів на рахунку АТ «ОТП БАНК» (платіжна картка НОМЕР_2). Крім того у виконавчому написі, вчиненому 18.09.2020, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрованому в реєстрі за № 9436, зазначено фактичну адресу проживання позивача, а саме: АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 18.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. винесено виконавчий напис № 9436, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованості в розмірі 18230, 00 грн.

22.09.2020 ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» звернулося до відповідача із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

25.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. відкрито виконавче провадження № 63142148 щодо виконання виконавчого напису № 9436 виданого 18.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 18230, 00 грн.

Крім цього, в межах виконавчого провадження № 63142148 відповідачем винесено постанови: про стягнення з боржника основної винагороди від 25.09.2020, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25.09.2020, про арешт коштів боржника від 30.09.2020, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Позивач вважаючи протиправним дії та рішення щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту її рахунки, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 цього Закону примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частина 2 ст. 24 згаданого вище Закону передбачає, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 цього Закону у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, в яких розташований його виконавчий округ (частини перша, друга статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим округом приватного виконавця Єфіменко Д.О, є місто Київ.

Пункт 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), передбачає, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Так, п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак на законодавчому рівні встановлено алгоритм дій для приватного виконавця, а саме, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Як слідує із матеріалів справи, що у виконавчому написі нотаріуса № 9436 від 18.09.2020 вказано адресу зареєстрованого місяця проживання позивача: АДРЕСА_3 та адресу фактичного проживання: АДРЕСА_4 .

Також, в заяві про примусове виконання рішення стягувача - ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» від 22.09.2020 № 419843 зазначено всі необхідні дані про позивача (боржника), адресу фактичного проживання ( АДРЕСА_4 ), дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані про наявність майна боржника, а саме грошових коштів на рахунку відкритому в АТ «ОТП БАНК», 01033, м.Київ, вул. Жилянська, 43, платіжна картка НОМЕР_2, у валюті гривня.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що жодних доказів на підтвердження місця проживання позивача у м. Київ ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції подано не було.

Більше того, згідно з паспортом громадянина України позивача, ОСОБА_1 ,, зареєстрована з 22.11.2013 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відтак, матеріалами справи стверджується факт місця реєстрації проживання позивача - АДРЕСА_1 .

Щодо наявності грошових коштів на рахунку відкритому в АТ «ОТП БАНК», 01033, м.Київ, вул. Жилянська, 43, платіжна картка НОМЕР_2, у валюті гривня то колегія суддів вважає за потрібне вказати наступне.

Грошові кошти на рахунках банку в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України є майном.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно зі ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно п. 7.1 ст. 7 цього Закону, банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

При цьому, колегія суддів враховує, що місце розташування самого банку, де відкритий рахунок не позбавляє можливості клієнта отримати власні кошти в готівковій формі через відповідні термінали у будь-якому місці, а не лише в місті Києві. Наявність рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника.

В той же час, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що банківський рахунок є майном в розумінні ст. 190 Цивільного кодексу України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження рахунку за місцем знаходження будь-якого банку.

Наявність лише самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів не породжує цивільні права та обов`язки. Банківський рахунок не є власністю громадянина та призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій. При цьому, майном, на яке може бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, а не рахунки у банку.

Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що позивач має власні грошові кошти (майно) на рахунку відкритому в АТ «ОТП БАНК».

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.12.2019 у справі № 905/584/19, оскільки Касаційний господарський суд, надаючи правову оцінку, виходив з того, що боржником у виконавчому провадженні була юридична особа, а не фізична. Крім цього, правовідносини, яким надавав оцінку Касаційний господарський суд під час розгляду господарської справи, не є аналогічними правовідносинам, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства у даній справі.

Відтак, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки Приватний виконавець порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, так як прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції № 512/5.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19, яка відповідно до приписів ч. 5 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

А тому колегія суддів дійшла висновку про наявність протиправних дій Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 63142148 від 25.09.2020 року з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. №9436 від 18.09.2020 в результаті чого є підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання зняти арешт з рахунків позивача (боржника) то колегія суддів вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано не правильний спосіб захисту порушених прав, а саме слід було просити скасувати постанову про арешт коштів боржника від 30.09.2020.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було частково неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане вище, витрати понесені позивачем під час розгляду справи, а саме судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Тернопільській області.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2522 грн 40 коп. (квитанція № 121D4Е1933 від 02.02.2020, квитанція № 56 від 12.10.2020) та за подання апеляційної скарги 3784 грн 50 коп. (платіжний документ № від 03.11.2020).

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням тієї обставини, що судом апеляційної інстанції було скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято постанову про задоволення адміністративного позову частково, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати необхідно присудити на користь позивача за рахунок відповідача, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4203 грн 80 коп. (за дві вимоги немайнового характеру).

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 140/14524/20 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження № 63142148 від 25 вересня 2020 року з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. № 9436 від 18 вересня 2020 року.

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 63142148 від 25 вересня 2020 року.

В решті судове рішення залишити без змін.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича (04073, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 172, офіс 65, номер посвідчення 0248 від 27 листопада 2018 року) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 4203 (чотири тисячі двісті три) гривні 80 копійок понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. І. Запотічний
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року