Справа № 440/4029/19
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2021-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 січня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/4029/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про розподіл судових витрат у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради Полтавської області Тандур Аліни Сергіївни, державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради Полтавської області Сітак Інни Миколаївни, Полтавської міської ради, департаменту з питань реєстрації, треті особи: Фермерське господарство "Терра-Украгро", ОСОБА_1 про визнання протиправними бездіяльності та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року адміністративний позов Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради Полтавської області Тандур Аліни Сергіївни, державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради Полтавської області Сітак Інни Миколаївни, Полтавської міської ради, департаменту з питань реєстрації, треті особи: Фермерське господарство "Терра-Украгро", ОСОБА_1 про визнання протиправними бездіяльності та рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради Полтавської області Сітак Інни Миколаївни №49071875 від 08.102019 про відмову у скасуванні запису про інше речове право. Зобов`язано департамент з питань реєстрації повторно розглянути заяву Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" від 08.10.2019 №36322096 про скасування запису з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

20.01.2021 представником позивача до суду подано заяву про стягнення з відповідача судових витрат та ухвалення додаткового рішення з цього приводу.

Ухвалою суду від 20.01.2021 призначено до розгляду питання про розподіл судових витрат у відкрите судове засідання.

Позивач та відповідач явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча про дату час та місце розгляду справи по повідомлялися належним чином.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що представник позивача у заяві про стягнення судових витрат просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 25500 грн.

Представник Полтавської міської ради 28.01.2021 подав до суду заперечення на вказану заяву, у яких зазначено, що під час судового розгляду представником позивача не було надано доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, як і не було зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Стверджував, що адвокатом Аваєвою Н.В. до суду не надано доказів на підтвердження понесення позивачем заявлених до стягнення витрат.

28.01.2021 департаментом з питань реєстрації подано до суду клопотання щодо судових витрат, яке судом розцінюються як пояснення на заяву про ухвалення додаткового рішення. У вказаних поясненнях представник відповідача стверджував, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу документально не підтвердженні.

Надаючи оцінку доводам сторін суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до пункту 1 частини третьої цієї статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частиною третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі №814/698/16, від 18.10.18 у справі №813/4989/17.

У цій справі представник відповідача просить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 25500,00 грн.

На підтвердження понесення вказаних витрат до матеріалів справи залучені: ордер, копії договорів про надання правової допомоги від 17.06.2019 №06/19 та від 13.10.2020 №116, розрахунок витрат; рахунок-фактури від 19.01.2021 №20210119/002.

Разом з тим, а ні позивачем, а ні його представником суду не надано доказів (платіжного доручення, квитанції тощо) понесення Державним підприємством "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" вказаних витрат.

Крім того, з системного аналізу вказаних вище норм права, зокрема з огляду на приписи частини третьої статті 143 КАС України, суд приходить до висновку, що докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №340/2449/19.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати в повному обсязі.

При цьому до часу ухвалення Полтавським окружним адміністративним судом рішення від 14.01.2021 позивачем не надано до суду доказів, що підтверджують надання правової допомоги, як і не надано заяви, в якій викладено доводи про неможливість звернутись до суду із відповідною вимогою до закінчення судових дебатів.

Наведене свідчить про відсутність визначених у пунктах 1 і 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для постановлення судом додаткового рішення, адже позивачем не виконано вимог частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, докази на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Докази, що підтверджують понесені витрати на правову допомогу, представником позивача надано після вирішення справи по суті та без надання суду заяви про неможливість звернутись до суду із відповідною вимогою до закінчення судових дебатів, отже питання щодо розподілу судових витрат понесених позивачем було вирішено рішенням суду від 14.01.2021. Тобто винесення додатково рішення на підставі пункту 3 частини першої статті 252 КАС України є неможливим з огляду на те, що питання про розподіл судових витрат (пункт 5 частини першої статті 244 КАС України) вже вирішено судом при винесенні рішення.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем не подано до судових дебатів заяви про неможливість з поважних причин подати у справі докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, як передбачено ч. 3 ст. 143 КАС України, суд дійшов висновку, що процесуальним наслідком несвоєчасності подання відповідних доказів щодо понесених витрат є залишення заяви без розгляду відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" адвоката Аваєвої Н.В. про розподіл судових витрат залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Бойко