Справа № 520/910/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 р.Справа № 520/910/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІЛЬ ДЕКОР" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 25.11.20 року по справі № 520/910/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІЛЬ ДЕКОР"

до Одеської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі № 520/910/2020 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіль Декор" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА500060/2019/000239/2 від 13.11.2019.

Визнано протиправною та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500060/2019/00788 від 13.11.2019.

Стягнуто з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань витрати з оплати судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіль Декор" у розмірі 4204,00 грн.

07.08.2020 таке судове рішення набрало законної сили, 25.08.2020 видано виконавчий лист представнику позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіль Декор" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просило: зобов`язати Одеську митницю Держмитслужби подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі № 520/910/2020, що набрало законної сили; за наслідками розгляду звіту Одеської митниці Держмитслужби або в разі неподання такого звіту накласти на керівника Одеської митниці Держмитслужби, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіль Декор" (надалі також позивач, ТОВ "Профіль Декор") у порядку статті 382 КАС України залишено без задоволення.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ТОВ "Профіль Декор" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 у справі № 520/910/2020 та зобов`язати Одеську митницю Держмитслужби подати у встановлений строк звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі № 520/910/2020.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач указує на те, що після скасування Харківським окружним адміністративним судом рішенням від 13.05.2020 у справі № 520/910/2020 рішення про коригування митної вартості товарів № UА500060/2019/000239/2 від 13.11.2019 позивачу не повернуто надмірно сплачено кошти: митні платежі на суму 19559,28 грн та ПДВ на суму 82148,97 грн, а отже, вважає, що судове рішення у справі № 520/910/2020 Одеською митницею Держмитслужби не виконується, що є підставою для зобов`язання Одеської митниці Держмитслужби подати у встановлений строк звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі № 520/910/2020. Зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції, що встановлення судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах не може бути здійснене судом після ухвалення рішення у справі, про що зазначено у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18, від 27.12.2019 у справі № 580/988/19.

Одеська митниця Держмитслужби своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судовим розглядом установлено, що після скасування Харківським окружним адміністративним судом рішення про коригування митної вартості товарів № UА500060/2019/000239/2 від 13.11.2019 позивач 05.10.2020 направив до Одеської митниці Держмитслужби заяву про повернення надміру сплачених сум митних, інших платежів за вих. № Ю210 від 02.10.2020, в якій зазначив усі необхідні реквізити та додав необхідні документи.

27.10.2020 позивачем отримано відповідь Одеської митниці Держмитслужби від 19.10.2020 за №7.10-2/15-01/13/15655 з відмовою у задоволенні такої заяви позивача.

02.11.2020 позивачем подано до суду першої інстанції дві заяви у справі № 520/910/2020, а саме: про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України та про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, та порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, в порядку ст. 383 КАС України.

25.11.2020 судом першої інстанції прийнято дві ухвали у справі № 520/910/2020, якими у задоволенні обох заяв відмовлено.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України, суд першої інстанції, не вбачаючи підстав для встановлення контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт до суду про виконання судового рішення, виходив із того, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах у порядку ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюється судом саме при вирішенні справи по суті, висновки стосовно наявності або відсутності підстав для встановлення такого контролю зазначаються безпосередньо у рішенні суду за результатами розгляду адміністративного позову. Відмовляючи у задоволенні вимоги про накладання на керівника Одеської митниці Держмитслужби, відповідального за виконання рішення, штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції зазначив, що питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, вирішується судом за результатами розгляду звіту про виконання судового рішення, а оскільки підстави для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт до суду про виконання судового рішення відсутні, то і вказана вимога позивача є передчасною.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин 1 та 2 статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац 1 підпункту 3.2 пункту 3, абзац 2 пункту 4 мотивувальної частини).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Відповідно до статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).

Водночас, необхідним є встановлення існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 3 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18.

Разом з тим, застосування штрафу є відповідним наслідком відповідальності у випадку неналежного виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, що знайшло своє відображення у звіті про виконання судового рішення.

За змістом процесуальної норми, варіанти застосування правових наслідків можуть бути різними, як встановлення нового строку на подання звіту, накладання штрафу кожного по окремості застосування, так і можливе застосування їх у сукупності.

Як убачається зі змісту поданої заяви, позивач зазначив, що на підставі скасованого судом рішення позивачем надмірно сплачені кошти: митні платежі - на суму 19559,28 грн та ПДВ - на суму 82148,97 грн. На його думку, після скасування Рішення про коригування митної вартості товарів № UА500060/2019/000239/2 від 13.11.2019 ці кошти підлягають поверненню на рахунок позивача. 05.10.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення надміру сплачених сум, однак, листом від 19.10.2020 Одеська митниця Держмитслужби повідомила позивача, що оскільки рішення суду не набрало законної сили, підстави для розгляду питання щодо повернення надмірно сплачених до бюджету коштів відсутні.

Вказані дії позивач вважає протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиконання рішення суду.

Проте, колегія суддів зазначає, що вказані вище обставин не були предметом дослідження під час розгляду справи, відповідні позовні вимоги не заявлялися, у рішенні відсутні будь-які висновки суду щодо таких обставин, в цій частині ані позивач, ані відповідач не надавали суду будь-яких пояснень, правових позицій чи доказів. Рішення щодо зобов`язання відповідача повернути надміру сплачені позивачем кошти судом не приймалось.

Беручи до уваги викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, оскільки її задоволення фактично призведе до зміни судового рішення та вирішення вимог, які не були предметом дослідження під час розгляду справи по суті, що, на переконання колегії суддів, є неприпустимим.

Тому такі вимоги мають бути предметом окремого позову і в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України розглядатися не можуть.

Отже, доводи позивача, наведені у заяві, не надають достатніх підстав для застосування статті 382 КАС України з огляду на зазначене вище.

Крім того, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2020, яка позивачем не оскаржувалася, відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіль Декор", поданої в порядку статті 383 КАС України з вимогою про визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці Держмитслужби щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі № 520/910/2020, з підстав, що такі вимоги мають бути предметом окремого позову і в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України розглядатися не можуть.

Враховуючи наведені обставини та здійснений аналіз норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України, помилково виходив із того, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах у порядку ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюється судом саме при вирішенні справи по суті, висновки стосовно наявності або відсутності підстав для встановлення такого контролю зазначаються безпосередньо у рішенні суду за результатами розгляду адміністративного позову.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про передчасність вимог позивача щодо накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень з огляду на те, що таке вирішується судом за результатами розгляду звіту про виконання судового рішення, а підстави для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт до суду про виконання судового рішення відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача, однак, уважає, що суд першої інстанції, ухваливши по суті правильне рішення, неправильно застосував норми процесуального права.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на те, що неправильне застосування норм процесуального права не призвело до ухвалення неправильного судового рішення судом першої інстанцій по суті розгляду справи, вказане судове рішення суду першої інстанції слід змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІЛЬ ДЕКОР" задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року по справі № 520/910/2020 змінити в частині мотивів і підстав відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІЛЬ ДЕКОР" в порядку ст. 382 КАС України.

В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 по справі № 520/910/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 01.02.2021 року