Справа № 640/10343/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23 від 11.05.2019, винесену Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2020 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11.05.2019 ГУ ДФС у м. Києві сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23, якою повідомлено, що станом на 30.04.2019 у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 9 024, 16 грн.

Вважаючи вказану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що недоїмка контролюючими органом обліковувалась без врахування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2018 у справі № 826/4022/18, а тому таку вимогу слід скасувати, а позовні вимоги задовольнити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що підстави для скасування спірної вимоги відсутні, оскільки у ОСОБА_1 обліковується недоїмка, яка виникла у результаті щоквартальних нарахувань єдиного внеску згідно обраної системи оподаткування, так як кошти платником сплачувались не в повному обсязі. Також, апелянтом зазначено, що податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464), Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 № 508/26953 (далі Інструкція № 449).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

В силу приписів пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

08.06.2014 набрав чинності Закон України від 20.05.2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі - Закон №1275-VII), яким розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 92, відповідно до якого під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява особи, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів такою особою протягом 10 днів після її демобілізації або після закінчення лікування (реабілітації).

Законом №1275-VII встановлено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.014 № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.

Аналогічні норми містяться також в Інструкції № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28.03.2016 №393). Зокрема, пунктом 7 розділу ІV вказаної Інструкції визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

Таким чином, за змістом наведених норм звільняються від нарахування та сплати єдиного внеску під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску - фізичні особи-підприємці (визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби. При цьому, на думку суду, для настання передбачуваних наслідків, а саме: звільнення від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначальним є те, що особа призвана на військову службу під час мобілізації або ж залучена до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, при цьому не є роботодавцем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації 30.04.2015 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 № 15/2015 та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

З огляду на це, ОСОБА_1 повинен був звернутися до контролюючого органу за місцем обліку із заявою про звільнення особи від виконання своїх обов`язків, встановлених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» упродовж 10 днів після його демобілізації.

Однак, з такою заявою, форма якої була затверджена наказом Міністерства фінансів України 28.03.2016 № 393 (тобто, на момент проходження позивачем військової служби), позивач до контролюючого органу не звертався. Однак, в матеріалах справи наявні копії заяви ОСОБА_1 від 05.10.2015 з питання скасування штрафних санкцій за несплату податків та зборів та заперечень ОСОБА_1 від 11.04.2016 на акт про результати камеральної перевірки від 21.03.2016 року №12/26-50-13-2-30/ НОМЕР_2 з відмітками канцелярії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про отримання таких документів 23.11.2015 та 13.04.2016.

З огляду на вищенаведене, контролюючий орган був обізнаний щодо обставини перебування позивача на військовій службі в період починаючи з 30.04.2015.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом норми частини 2 - 4 статті 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

При цьому, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

В силу приписів частини 3 статті 9 зазначеного Закону обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Колегія суддів зауважує, що контролюючим органом виносились позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23 від 13.04.2017, №Ф-9058-23 від 11.12.2017, № Ф-9058-23 від 07.05.2018, які були предметом розгляду в адміністративній справі № 826/4022/18.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2018 у справі № 826/4022/18 визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 13.04.2017 № Ф-9058-23, від 11.12.2017 № Ф-9058-23; визнано протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.05.2018 № Ф-9058-23 в частині суми недоїмки 4 935,77 грн.; скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.05.2018 № Ф-9058-23.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, дане рішення набрало законної сили 13.12.2018.

Колегія суддів звертає увагу, що у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2018 у справі № 826/4022/18 суд погодився з твердженнями позивача про протиправність прийнятих ГУ ДФС у м. Києві вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23 від 13.04.2017 та № Ф-9058-23У від 11.12.2017 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) Ф-9058-23 від 07.05.2018 в частині суми недоїмки 4 935,77 грн., як таких, що були прийняті у зв`язку з недоїмкою, що утворилась та формувалась надалі у пільговий період (з 30.04.2015 по 06.07.2016) для нарахування та сплати позивачем єдиного внеску. При цьому, оскільки вказані вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ТФС у м. Києві самостійно відкликані не були, то суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23 від 13.04.2017 та № Ф-9058-23У від 11.12.2017 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23 від 07.05.2018 в частині суми недоїмки 4 935,77 грн. Також, суд зазначив, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23 від 07.05.2018 була погашена позивачем повністю, а тому в силу положень п. 6 розд. VI Інструкції № 449 така вимога мала бути відкликана контролюючим органом. Однак, всупереч наведених вимог Інструкції № 449 контролюючий орган відповідних заходів щодо відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23 від 07.05.2018 не вжив, у зв`язку з чим остання підлягає скасуванню повністю.

У відповідності до положень частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що обставини відсутності у позивача недоїмки по сплаті єдиного внеску станом на 21.05.2018 встановленні рішенням в адміністративній справі № 826/4022/18.

Разом із тим, як вже було вказано вище, 11.05.2019 контролюючим органом сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23, якою повідомлено, що станом на 30.04.2019 у нього наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 9 024, 16 грн.

Згідно із наявних витягів з інтегрованої картки позивача за 2018 рік, йому нараховано єдиного внеску 9 483, 54 грн., а сплачено ним 10 417, 66 грн., недоїмка, яка обліковується станом на 31.12.2018 рік становить 3 812, 80 грн.

При цьому, зміст інтегрованої картки платника єдиного внеску свідчить, що така недоїмка обліковується без врахування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2018 року у справі № 826/4022/18.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність прийнятої контролюючим органом податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9058-23 від 11.05.2019 на суму 9 024,16 грн., як такої, що була прийнята у зв`язку з недоїмкою, що утворилась та формувалась надалі у пільговий період (з 30.04.2015 по 06.07.2016) для нарахування та сплати ОСОБА_1 єдиного внеску.

При цьому, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.