Справа № 240/306/20
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/306/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк Микола Миколайович

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

02 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Матохнюка Д.Б. Франовської К.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: Шария С.В.,

представника відповідача: не з`явився,

третьої особи: Кучик О.А.,

представників третіх осіб: Геворгяна С.Л., Якухно О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Доманевський" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року (повний текст якої складено в м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, треті особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Доманевський", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської міської ради, треті особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Доманевський", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в якому просив:

- визнати рішення Житомирської міської ради № 900 від 18.12.2017 та додаток № 1 до нього протиправним і скасувати його в положенні, щодо надання ОСББ "Доманевський" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 - 0,2322 га за відсутності компетенції і повноважень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Доманевський" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року - без змін.

Представники Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Доманевський" підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, однак на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Третя особа ОСОБА_3 та представники третіх осіб заперечував проти задоволення апеляційної скарги аб`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Доманевський" та просили суд залишити її без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року - без змін

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач та треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 є власниками квартир у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.27-28).

Рішенням Житомирської міської ради від 18.12.2017 № 900 (т.1 а.с.18) надано дозвіл ОСББ "Доманевський" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,2322 га для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код КВЦПЗ - 02.03) на підставі клопотання від 07.11.2017.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням позивач, як власник квартири в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та особа, з якою укладений охоронний договір на пам`ятку архітектури місцевого значення, якою є вказаний будинок (т.1 а.с.29, 30), звернувся до суду з даним позовом.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Особняк) є пам`яткою культурної спадщини, що учасниками справи не заперечується і підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с.29, 30).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини", землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Згідно ч.1 ст. 53 Земельного Кодексу України, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Тобто землі, на яких розташований Особняк, належать до земель історико-культурного призначення.

Частиною 2 статті 123 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) встановлено:

"Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею."

Суд звертає увагу, що згідно листа Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради (т.2 а.с.234), спірне рішення було прийнято на підставі клопотання (заяви) ОСББ "Доманевський" про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т.1 а.с.236), відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статуту ОСББ "Доманевський" та генерального плану (схеми) садибної ділянки № 26 (т.1 а.с.235).

Тобто до клопотання не були додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, оскільки з генерального плану (схеми) садибної ділянки № 26 не вбачається, що вказана ділянка 26 є земельною ділянкою по бульвару Старому, 16/1 у м. Житомирі. Протилежного відповідачем не доведено.

Вказане свідчить, що спірне рішення було прийнято за відсутності всіх, передбачених ч. 2 ст. 123 ЗК України документів.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.3 ст.123 ЗК України).

Враховуючи, що до клопотання не були додані графічні матеріали, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення не міг визначитись з відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а тому і не встановив, що земельна ділянка по бульвару Старому, 16/1 у м. Житомирі належать до земель історико-культурного призначення, а не до земель житлової та громадської забудови.

Невідповідність місця розташування "бажаної земельної ділянки" призвела до невірного встановлення цільового призначення земельної ділянки та категорії земель за адресою бульвар Старий 16/1 у місті Житомирі.

Відповідне цільове призначення входить до певної категорії земельної ділянки, згідно Класифікації видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ), затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548.

КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів (п. 1.4 КВЦПЗ).

Відповідно до Розділу ІІ КВЦПЗ до складу земель історико-культурного призначення належать землі з цільовим призначенням за кодом КВЦПЗ:

08.01- для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини ,

08.02 - для розміщення та обслуговування музейних закладів;

08.03 - для іншого Історико-культурного призначення;

08.04 - для цілей підрозділів 08.01- 08.03 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Землі з цільовим призначення за кодом КВЦПЗ 02.03 "Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку", до яких відповідач, згідно спірного рішення, відніс земельну ділянку за адресою бульвар Старий 16/1 у місті Житомирі, відносяться до категорії земель житлової та громадської забудови, а не земель історико-культурного призначення.

Суд зауважує, що неправильне визначення цільового призначення земель має наслідки, оскільки цільове призначення у спірному рішенні передбачає розробку проекту землеустрою відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій", в той час як вимоги до проекту землеустрою щодо земель історико-культурного призначення визначені у ст. 47 Закону України "Про землеустрій".

Також, відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на різні категорії.

Частиною 1 ст. 20 ЗК України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Отже, зміна цільового призначення земельних ділянок (тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної ч. 1 ст. 19 ЗК України в іншу) здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури.

Відповідно до ст. 53 та ст. 54 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Зміна цільового призначення земельних ділянок історико-культурного призначення, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Згідно з розпорядженням Житомирської обласної державної адміністрації № 151 від 04.03.1996 року Особняк, що знаходиться за адресою м. Житомир, бульвар Старий, 16, є пам`яткою архітектури місцевого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Отже, умовою належності земельної ділянки до даної категорії земель є розташування на ній, об`єктів визначених статями 53, 54 ЗК України, ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини":

- об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; - пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

- історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Зважаючи на імперативність правової норми, передбаченої у ч. 1 ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини", земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах території, на ній знаходиться пам`ятка культурної спадщини місцевого значення (Особняк), то така земельна ділянка в силу закону належить до земель історико-культурного призначення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 813/4701/16

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Доманевський" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 лютого 2021 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Матохнюк Д.Б. Франовська К.С.