Справа № 320/5173/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5173/20 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області по перерахунку пенсії по інвалідності без урахування його бажання отримувати пенсію в розмірі обчисленому з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплачувати пенсію по інвалідності, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, по формулі: П=80% х 5 х Зп (мін), де П- розмір пенсії, Зп (мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, без обмеження розміру пенсії по інвалідності.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є інвалідом війни ІІ групи, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач вважає, що він має право на перерахунок пенсії в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою про перерахунок призначеної пенсії, однак пенсійний орган протиправно, на думку позивача, відмовив йому у цьому.

Позивач стверджує, що до нього має застосовуватися первісна редакція статті 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка діяла до 05.10.2006, і не розраховує у зв`язку з чим належну йому пенсію по інвалідності необхідно обчислювати у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на момент розрахунку, як це було до 05.10.2006, так як закон не має зворотної сили в часі і не може скасувати або обмежити вже існуючі права позивача.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що у період з 14 травня 1988 року по 22 березня 2989 року позивач працював в зоні відчуження Чорнобильської катастрофи, а саме: на 4-му енергоблоці ЧАЕС, цілодобово знаходився в зоні відчуження , отримав значне переопромінювання, що призвело до інвалідності ІІ групи, пов`язаної з виконанням робіт по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

У лютому 2020 року позивач звернувся до Бучанського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Київській області із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року, а також з інших питань. У відповідь позивач отримав відмову листом від 24.03.2020, обґрунтовану відсутністю правових підстав для задоволення заяви.

Не погоджуючись з відмовою відповідача та її підставами, позивач наполягає, що знаходився в таких самих умовах та виконував таку ж саму роботу з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, тому, одночасно з поновленням прав солдат строкової служби, мали б поновити і його права.

Окрім іншого позивач стверджує, що відносно нього має застосовуватися первісна редакція статті 57 Закону №796, яка діяла до 05.10.2006 року і розраховувати належну йому пенсію по інвалідності в розмірі, обчисленому з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент розрахунку, оскільки закон не має зворотної сили в часі і не може скасовувати або обмежувати вже існуючі права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року, відкрито апеляційне провадження у справі №320/5173/20, встановлено строк до 13 січня 2021 року для подання відзиву на апеляційну скаргу. Іншою ухвалою від 11 грудня 2020 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 13 січня 2020 року.

Від ГУ ПФУ у Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому підтримано позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , є громадянином України, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням (категорія 1) серії НОМЕР_1 від 21.05.2013 та вкладкою до нього № НОМЕР_2 , має статус інваліда війни другої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 02.05.2019, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №1043623 від 11.04.2019, позивачу з 09.04.2019 присвоєна довічно друга група інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно довідки Інституту проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України форми 122 від 14.02.2013 №17, ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 №1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.06.1986 №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, у період з 14.05.1988 по 22.03.1989.

Згідно довідок Інституту проблем безпеки атомних електростанцій від 14.02.2013 №47 та №46 позивач приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії безпосередньо на об`єкті "Укриття" Чорнобильської АЕС (третя зона небезпеки) у період з 14.05.1988 по 22.03.1989, отримана доза зовнішнього гамма - випромінювання 14,1 бер-рентген.

Факт виконання робіт позивачем у зоні відчуження у період з 14.05.1988 по 22.03.1989 підтверджується також маршрутним листом від 21.05.2014 №69, згідно з яким позивач здійснював роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі організації Комплексна експедиція при ІПБ АЕС ім. І.В. Курчатова.

У лютому 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про здійснення, зокрема, перерахунку належної йому пенсії по інвалідності відповідно до його бажання отримувати пенсію в розмірі обчисленому з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

Листом від 24.03.2020 б/н Головне управління Пенсійного фонду України Київської області відмовило позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії з тих підстав, що відповідно до довідки МСЕК його захворювання не пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Такі обставини зумовили звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом та ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення від 29 вересня 2020 року.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 29 вересня 2020 року та оцінюючи відповідні висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон №796-XII).

Згідно з частиною першою статті 54 Закону №796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Визначення розміру пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на час виникнення спірних правовідносин передбачено частиною третьою статті 59 Закону №796-ХІІ (в редакції, що діє з 01.10.2017).

Стаття 59 Закону №796-ХІІ має назву "Пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 59 Закону №796-ХІІ (в редакції Закону, що діє з 01.10.2017) пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Частина третя статті 59 Закону №796-ХІІ (в редакції, що діяла до 01.10.2017) визначала, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, зміст статті 59 Закону №796-ХІІ вказує на регулювання питань призначення та обчислення пенсій військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Питання обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто осіб, що не є військовослужбовцями, врегульований вказаними вище нормами статті 54 Закону №796-ХІІ.

Колегія суддів зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 у справі №3-14/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), словосполучення "дійсної строкової", які містяться у положеннях частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ.

Тобто, зазначеним рішенням Конституційного Суду України прирівняно права на отримання пенсії, розрахованої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, військовослужбовців дійсної строкової служби з військовозобов`язаними, призваними на військові збори для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру згідно з частиною 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» з 26 квітня 2019 року.

Відповідно до правової позицію Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.07.2019 у справі №826/14077/18, у подібних правовідносинах щодо наявності в особи з інвалідністю, отриманою внаслідок ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, призваної на військові збори, права на перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796-ХІІ.

Верховний Суд зазначив, що до 25.04.2019 право на перерахунок пенсії з інвалідності, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, мали військовослужбовці строкової служби, а з 25.04.2019 право на такий перерахунок мають військовослужбовці незалежно від виду служби. З прийняттям Конституційним Судом України вказаного рішення з 25.04.2019 право на перерахунок пенсії виникло у осіб, призваних військкоматами на спеціальні військові збори.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , працюючи в Комплексній експедиції при ІПБ АЕС ім. І.В. Курчатова на посаді водія третього класу, у період з 14.05.1988 по 22.05.1989, приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії безпосередньо на об`єкті "Укриття" Чорнобильської АЕС (третя зона небезпеки). Доказів того, що позивач відноситься до категорії військовослужбовців відповідно до зазначених вище положень законодавства судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Як зазначає сам позивач в апеляційній скарзі, на його думку виконуючи роботи з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, він знаходився в таких самих умовах, що й військовослужбовці, залучені до виконання таких робіт, тому, одночасно з поновленням прав солдат строкової служби, мали б поновити і його права.

Разом з тим, з викладених вище положень чинного законодавства колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо доводів позовної заяви про те, що відповідач протиправно не застосовує до нього положення статті 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то судом першої інстанції вірно зазначено, що вказані підстави позову не узгоджуються зі змістом позовних вимог, серед яких позивач просить зобов`язати відповідача нараховувати та виплачувати пенсію по інвалідності, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня поточного року, що передбачено статтею 59 Закону №796-ХІІ.

Стаття 57 Закону №796-ХІІ визначає пільги по обчисленню середньомісячного заробітку, проте позивачем не надано до суду доказів того, що він звертався до відповідача щодо обчислення своєї пенсії на підставі статті 57 Закону №796-ХІІ, щодо застосування/незастосування вказаних положень для обрахунку пенсії позивача, тощо.

Зазначені аргументи та вимоги позивача в цій частині можуть бути предметом іншого спору у разі його наявності.

Окрім зазначеного колегія суддів звертає увагу, що в частині доводів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права апелянтом жодних аргументів не наведено, не зазначено які саме матеріали, що мають значення для правильного вирішення справи, не досліджено судом першої інстанції, не наведено інших доводів на підтвердження іншої, ніж було представлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, позиції.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі №320/5173/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя -доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко