Справа № 520/16179/2020
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 лютого 2021 року № 520/16179/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Ярослава Мудрого, буд. 16, м. Харків, 61002, ), Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Лобова Ріната (вул. Ярослава Мудрого, буд. 16, м. Харків, 61002, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії і бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лобова Ріната, щодо невиконання вимог ст. ст. 1, 4, 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження» за ВП за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення суду від 10.09.2019 та неповідомлення державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня вчинення виконавчих дій за виконавчим документа; невитребування у боржника належних документів для підтвердження виконання рішення суду, звернення до суду з поданням щодо роз`яснення судового рішення; невимагання від посадових осіб боржника підтвердження повного виконання судового рішення; неодержання з метою захисту інтересів стягувача від боржника та його посадових осіб необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, а також нездійснення виклику посадових осіб з приводу виконавчого документу та незвернення до суду щодо застосування приводу за обставин ненадання інформації, довідок, пояснень щодо виконання у повному обсязі рішення суду та ненадсилання і ненадання в установленому законом порядку копії вчинених дій і постанови про закінчення виконавчого провадження АСВП № 60665144 від 23.04.2020 відкритим за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення суду від 10.09.2019, а також нескасування органом МЮ постанови державного виконавця про закінчення ВП за поданою скаргою за обставин закінчення виконавчого провадження;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лобова Ріната, постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.04.2020 за ВП №60665144 відкритим за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення суду від 10.09.2019 №520/7030/19 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10.05.2019 року;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лобова Ріната, виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та відновити виконавче провадження АСВП №60665144 відкритим за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення суду від 10.09.2019 щодо розгляду заяви від 10.05.2019 та прийняття письмового рішення про перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(11)/2019;

- задовольнити клопотання про поновлення строку подання позову та клопотання про витребування матеріалів ВП у відповідача;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- задовольнити клопотання та постановити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення службовими особами відповідача;

- допустити негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії та протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень порушує право позивача на примусове виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України.

Ухвалою від 16.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Відповідач надав до суду клопотання про долучення документів та вказав, що проти позову заперечує в повному обсязі.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Справа розглянута відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням перебування судді Севастьяненко К.О. у щорічній відпустці з 17.01.2021 по 30.01.2021.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 , виконував службові завдання і брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у відповідний період та є особою яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, захворювання якого пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Харківській області щодо неперерахування пенсії за матеріалами пенсійної справи та дії щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) перерахунку пенсії з 25.04.2019 року відповідно до частини 3 ст.59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(11)2019» обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області провести ОСОБА_1 , перерахунок та виплату з 25.04.2019 державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої у п`ятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1- р(11)/2019;

- задовольнити клопотання та постановити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення службовими особами відповідача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №520/7030/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України прийняти письмове рішення за заявою ОСОБА_1 від 10.05.2019 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржене у зв`язку з чим Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

На підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем відкрито виконавче провадження №60665144 постановою від 22.11.2019.

Керуючись ст. 63, 75 Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,0 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 днів та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

У зв`язку з повторним невиконанням рішення суду, 14.04.2020 відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 10200,0 грн.

Також 23.04.2020 до Головного управління національної поліції в Харківській області направлено повідомлення про невиконання рішення суду та про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись з бездіяльністю ГТУЮ у Харківській області, в рамках виконавчого провадження №60665144, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправними бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області про не надсилання заявнику і боржнику постанови ВП від 22.11.19 на наступний день після відкриття провадження згідно вимог ст.28 ЗУ Про виконавче провадження, а також дії щодо надсилання Заявнику і Боржнику постанови ВП від 22.11.19 без реєстраційного номера зі збігом більше 70 днів за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 поданого заявою від 15.11.19 на виконання рішення суду від 10.09.2019 про зобов`язання вчинити дії, а також не вжиття передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» заходів протягом періоду 22.11.2019 по 05.02.2020 року;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Головне територіальне управління юстиції у Харківській області виконати вимоги Закону України "Про виконавче провадження" та вжити заходів за виконавчим провадженням ВП 60665144 відкритим за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення суду від 10.09.2019 про зобов`язання вчинити дії і доводити до відома учасників виконавчого провадження про вчинені дії.

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 у справі №520/2029/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії -задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо не доведення до відома або не надсилання заявнику і боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.11.2019 на наступний день після відкриття провадження, згідно вимог ст.28 Закону України "Про виконавче провадження".

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення від 14.04.2020 залишено без змін.

Позивач не погоджуючись з вчиненими державним виконавцем заходами в межах виконавчого провадження №60665144 звернувся до керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зі скаргою.

Листом від 29.10.2020 повідомлено позивача, що виконавче провадження №60665144 з примусового виконання виконавчого листа №520/7030/19 закінчено.

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами суд зазначає наступне.

Згідно із ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями Закону України "Про виконавче провадження" встановлено послідовність дій державного виконавця, зокрема, до таких дій відносяться: 1) накладення на боржника штрафу та перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); 2) накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); 3) звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 5, 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно вимог ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частинами першою, другою статті 75 цього ж Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, Законом України "Про виконавче провадження" не встановлено строків накладення штрафів за невиконання рішення, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Частиною третьою ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

На переконання державного виконавця вжиття вищезазначених вичерпних заходів примусового виконання рішення суду правомірно зумовило прийняття спірної постанови про закінчення виконавчого провадження, згідно п. 11 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону, якими визначено виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом Закону України "Про виконавче провадження", зокрема ч. 3 ст. 63, виконавець перед закінченням виконавчого провадження зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Особливостями виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, передбаченими ст. 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", передбачено виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Зокрема, у разі якщо рішення суду не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Порядок розгляду заяви виконавця про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення регламентовано ст. 378 КАС України, частина 3 якої в якості підстави для задоволення такої заяви виконавця визначає обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому акцентується увага на тому, що діючим на час спірних правовідносин сторін законодавством не передбачені зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення за ініціативи суду.

Якщо у державного виконавця залишаються засоби, способи і можливість, визначені Законом №1404-VІІІ для продовження вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду навіть без участі боржника, на переконання суду у даній справі, провадження не може бути закінченим.

Зазначені висновки суду зумовлені правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а.

Доказів звернення державного виконавця до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/7030/19 матеріали адміністративної справи не містять.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вказане вище, оскаржувана постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскільки органом державної виконавчої служби не вчинено всіх необхідних дій щодо виконання рішення суду. Доказів протилежного до суду не надано.

Суд також зауважує, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Так, нормами Закону №1404-VIII передбачено послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа. Водночас лише дотримання державним виконавцем процедури послідовності таких дій не достатньо для винесення органом ДВС постанови про закінчення виконавчого провадження за пунктом 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII у разі невиконання судового рішення боржником, оскільки це суперечить принципу ефективності у процедурі виконавчого провадження. Це означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа, він максимально вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з підстав дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом № 1404-VIII.

Вичерпний перелік обставин, за яких виконавче провадження закінчується з підстав, що не пов`язані з досягненням мети виконавчого провадження - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, визначений Законом № 1404-VIII. Тому аналіз положень пункту 11 частини першої статті 39 у системному зв`язку з частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII дає підстави для висновку, що, якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Водночас невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 (справа №552/3995/17).

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.04.2020 за ВП №60665144 відкритим за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №520/7030/19 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, суд вважає вимоги позивача в частині визнання протиправними дій і бездіяльності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лобова Ріната, щодо невиконання вимог ст. ст. 1, 4, 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження» за ВП за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення суду від 10.09.2019 та неповідомлення державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня вчинення виконавчих дій за виконавчим документа; невитребування у боржника належних документів для підтвердження виконання рішення суду, звернення до суду з поданням щодо роз`яснення судового рішення; невимагання від посадових осіб боржника підтвердження повного виконання судового рішення; неодержання з метою захисту інтересів стягувача від боржника та його посадових осіб необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, а також нездійснення виклику посадових осіб з приводу виконавчого документу та не звернення до суду щодо застосування приводу за обставин ненадання інформації, довідок, пояснень щодо виконання у повному обсязі рішення суду та ненадсилання і ненадання в установленому законом порядку копії вчинених дій і постанови про закінчення виконавчого провадження АСВП № 60665144 від 23.04.2020 відкритим за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення суду від 10.09.2019, а також не скасування органом МЮ постанови державного виконавця про закінчення ВП за поданою скаргою за обставин закінчення виконавчого провадження, є такими, що задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 року).

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Водночас дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи.

Правові наслідки для позивача несе постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №60665144.

З урахуванням викладеного, суд вважає що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме скасування відповідного рішення.

В той же час, констатація факту невиконання судового рішення, без з`ясування обставин стосовно того, що зумовило його невиконання, не може бути достатнім і переконливим свідченням того, що державний виконавець допустив протиправну бездіяльність.

Стосовно вимог зобов`язального характеру, судом встановлено наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №520/7030/19 спір вирішено, відтак задоволенню підлягають вимоги про зобов`язання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відновити виконавче провадження АСВП №60665144 за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 381 КАС України встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є правом, а не обов`язком суду та застосовується з урахуванням фактичних обставин справи. В даній справі судом не вбачається необхідності встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Щодо клопотання про постановлення окремої ухвали стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення службовими особами відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (ч.2 ст.249 КАС України).

Відповідно частин 4 та 5 ст.249 КАС України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах відсутня необхідність постановлення окремої ухвали.

Також суд звертає увагу на приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень.

Приписами ст. 371 КАС України надано вичерпний перелік спорів в яких рішення суду виконується негайно. Так, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

В даній справі предметом спору є дії/бездіяльність державного виконавця, а отже, зазначений спір не віднесено до таких, судові рішення за якими, підлягають негайному виконанню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Позивач згідно змісту заявлених позовних вимог просить суд поновити строк звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що листом від 29.10.2020 повідомлено позивача, що спірне виконавче провадження закінчено постановою від 23.04.2020.

Вказаний лист отримано позивачем 12.11.2020. Доказів протилежного відповідачем не надано, судом не встановлено.

Адміністративний позов надійшов до суду 17.11.2020.

Таким чином, позивач звернувся до суду в межах десятиденного строку звернення до суду, відтак підстави для задоволення клопотання відсутні.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи, що позивач в силу Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Харків) Лобова Ріната про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Лобова Ріната про закінчення виконавчого провадження від 23.04.2020 за ВП №60665144 відкритим за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №520/7030/19.

Зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Ярослава Мудрого, буд. 16, м. Харків, 61002, ) відновити виконавче провадження АСВП №60665144 за виконавчим листом №520/7030/19 виданим 01.11.2019 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 лютого 2021 року.

Суддя Севастьяненко К.О.