Справа № 140/3020/19
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року ЛуцькСправа № 140/3020/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2019 ОСОБА_1 звернувся із позовом до Прокуратури Волинської області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання виплатити середній заробіток за 691 день вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою виконання судового рішення від 14.11.2016, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді, у сумі 1658670,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016 у справі № 803/1157/16 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Волинської області із 30.06.2016, стягнуто з прокуратури Волинської області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 30.06.2016 по 14.11.2016 включно у сумі 71709,80 грн.

Проте, вказане судове рішення фактично виконане 23.08.2019 (позивача поновлено на посаді начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Волинської області із 30.06.2016 на підставі наказу прокурора Волинської області від 23.08.2019 № 305к).

Період затримки виконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на посаді є часом вимушеного прогулу ОСОБА_1 та на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) тягне обов`язок власника виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016 у справі № 803/1157/16 визначено середньоденний заробіток ОСОБА_1 за два місяці до його звільнення - 754,84 грн.

З 06.09.2017 були підвищені посадові оклади працівників органів прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати працівників прокуратури» (далі - Постанова № 657).

Пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Згідно із відповіддю прокуратури Волинської області від 23.09.2019 № 18-132вих-19 коефіцієнт підвищення посадового окладу начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області становить 3,18.

Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті ОСОБА_1 за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, складає 1658670,32 грн. (754,84 гр./день х 3,18 х 691 день).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 08.11.2019 № 05-883вих19 (т. 1, а. с. 39-45) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що невиконання судового рішення про поновлення на роботі у період з 14.11.2016 по 23.08.2019 відбулося виключно через вимоги закону, які унеможливлювали прийняття роботодавцем такого рішення, у свою чергу позивач не звертався до роботодавця про поновлення його на посаді. Крім того, коефіцієнт підвищення посадового окладу з 06.09.2017 становить 2,49.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020, позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Прокуратури Волинської області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, стягнуто із Прокуратури Волинської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у частині поновленні на роботі за період із 15.11.2016 по 22.08.2019 у сумі 523104,12 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 1, а. с. 82-85, 197-202).

Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.09.2020 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду (т. 2, а. с. 93-104).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 дану справу прийнято до провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т. 2, а. с. 109).

26.10.2020 до суду надійшли пояснення Волинської обласної прокуратури (вих. № 15-1873вих-20 від 23.10.2020), у яких відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих же підстав, що були зазначені у відзиві на позовну заяву (т. 2, а. с. 115-120).

В поданих до суду 28.12.2020 поясненнях представник позивача - адвокат Цехош А.М. позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи за правилами загального позовного провадження або в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 03.02.2021 замінено у даній справі відповідача Прокуратуру Волинської області на правонаступника Волинську обласну прокуратуру (т. 2, а. с. 140).

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016 у справі № 803/1157/16 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (із урахуванням ухвал з питань внесення виправлення в судове рішення від 24.09.2019 і 25.09.2019) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.09.2016 у справі № 803/1157/16 та прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог; визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Волинської області за № 270к від 30.06.2016 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Волинської області; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Волинської області із 30.06.2016; стягнуто із прокуратури Волинської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 30.06.2016 по 14.11.2016 включно у сумі 71709,80 грн., без урахування податків і зборів; постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Волинської області та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць (15096,80 грн.) допущено до негайного виконання; вирішено питання про розподіл судових витрат (т. 1, а. с. 8-12, 58, 59).

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016, постанови про відкриття виконавчого провадження № 59768833 від 09.08.2019, наказом прокурора Волинської області № 305к від 23.08.2019 старшого радника юстиції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Волинської області із 30.06.2016 (т. 1, а. с. 13), до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 внесений запис № 16 від 23.08.2019 про визнання запису № 15 (про звільнення з посади) недійсним та про поновлення на попередній роботі (т. 1, а. с. 26).

Отже, у період із 15.11.2016 по 22.08.2019 вказана постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016 про поновлення на посаді виконана не була та цей період є часом затримки виконання судового рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Суд звертає увагу, що у даній справі проведено новий судовий розгляд після скасування у касаційному порядку попередньо ухвалених у цій справі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16.09.2020 у цій справі не погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період із 15.11.2016 по 22.08.2019 із застосуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу працівників органів прокуратури, вказавши, з покликанням на пункт 10 Порядку № 100, що у разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення при обчисленні середньої заробітної плати. Проте, суд першої інстанції не врахував, а суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам апеляційної скарги щодо факту збільшення посадового окладу начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Волинської області (т. 2, а. с. 93-104).

Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із частинами першою, другою, сьомою статті 235 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини першої статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

За змістом пункту 10 Порядку № 100 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

За загальним правилом в питаннях регулювання публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Приписами статті 14 КАС України (в редакції на момент ухвалення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016) встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи звільненого працівника, а тому суд відхиляє доводи відповідача про безпідставність вимог позивача через затримку виконання судового рішення з незалежних від відповідача причин, в тому числі бездіяльності самого позивача.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Вищевказана стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Отже, ураховуючи те, що постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016 у справі № 803/1157/16 (№ 876/7286/16) про поновлення позивача на посаді фактично виконано лише 23.08.2019 (про що видано наказ прокурора Волинської області від 23.08.2019 № 305к та внесено запис до трудової книжки позивача), тому на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України.

При цьому, позивач має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення, а саме за період з 15.11.2016 по 22.08.2019, оскільки постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2016 про поновлення позивача на посаді у зв`язку із його незаконним звільненням виконана прокуратурою Волинської області лише 23.08.2019, тому період із 15.11.2016 по 22.08.2019 є часом затримки виконання судового рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Вказані висновки щодо застосування норм права та щодо фактичних обставин викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.09.2020 у даній справі (т. 2, а. с. 93-104) та в силу приписів частини п`ятої статті 353 КАС України є обов`язковими для суду при новому розгляді справи.

При цьому, з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.09.2020 у даній справі також вбачається, що із відповідача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період із 15.11.2016 по 22.08.2019 із застосуванням коефіцієнту підвищення, як це передбачено пунктом 10 Порядку № 100 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено з органів прокуратури з 30.06.2016 на підставі наказу прокурора Волинської області від 30.06.2016 № 270к.

Станом на 30.06.2016 (на час звільнення ОСОБА_1 ) його посадовий оклад на посаді начальника управління становив 2879,00 грн., надбавка за класний чин - 135,00 грн. (т. 1, а. с. 15).

Постановою № 657 передбачено підвищення посадових окладів працівників органів прокуратури з 06.09.2017, зокрема, згідно із додатком 2 «Схема посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур» посадовий оклад начальника управління (ІІ група області) становить 7180,00 грн. Крім того, додатком 8 «Розмір надбавок до посадових окладів працівників органів прокуратури за класні чини» визначено розмір надбавки у 2400,00 грн. до посадового окладу за класний чин «старший радник юстиції».

При вирішенні даного спору суд враховує лист прокуратури Волинської області від 23.09.2019 № 18-132вих-19, відповідно до якого коефіцієнт підвищення посадового окладу з 06.09.2017 становить 3,18 (т. 1, а. с. 15).

При цьому, суд відхиляє інформацію відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області від 05.11.2019 про те, що вказаний коефіцієнт підвищення становить 2,49 (т. 1, а. с. 49-50), оскільки у вказаній інформації при розрахунку коефіцієнту підвищення безпідставно не врахована виплата у вигляді надбавки за класний чин.

В той же час, суд частково враховує інформацію відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області від 05.11.2019 щодо розрахунку кількості робочих днів та розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 15.11.2016 по 05.09.2017, що складає 151722,84 грн. (т. 1, а. с. 49-50).

На думку суду, з урахуванням встановлених обставин справи, за період з 15.11.2016 по 22.08.2019 (692 робочих дні) на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у загальному розмірі 1330314,92 грн., в т. ч.: у період з 15.11.2016 по 05.09.2017 - 151722,84 грн. (201 робочий день х 754,84 грн.); у період з 06.09.2017 по 22.08.2019 (з урахуванням коефіцієнту підвищення 3,18) - 1178592,08 грн. (491 робочий день х 754,84 грн. х 3,18).

Крім того, судом встановлено, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 у цій справі (виконавчий лист № 751/2020, виданий Волинським окружним адміністративним судом 21.04.2020) на користь позивача ОСОБА_1 уже було частково стягнуто кошти в сумі 175190,12 грн. з присуджених 523104,12 грн., що підтверджується листом Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області від 13.05.2020 № 04-12-06/2190 (т. 2, а. с. 137).

Отже, з урахуванням факту часткової виплати в розмірі 175190,12 грн., на користь позивача з відповідача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 15.11.2016 по 22.08.2019 в сумі 1155124,80 грн. (1330314,92 грн. - 175190,12 грн. = 1555124,80 грн.).

При цьому, суд звертає увагу, що статтею 236 КЗпП України передбачена виплата середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника. Враховуючи, що у трудовій книжці позивача відсутні записи про працевлаштування у період з 15.11.2016 по 22.08.2019 та доказів працевлаштування позивача у вказаний період на іншій роботі відповідач суду не надав, тому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у вказаному вище розмірі підлягає до стягнення повністю.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд вважає, що у даній справі належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у конкретному розмірі.

При цьому, позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення саме в сумі 1658670,00 грн. необхідно задовольнити на суму 1155124,80 грн. з огляду на те, що при розрахунку середнього заробітку у період з 15.11.2016 по 05.09.2017 коефіцієнт підвищення застосуванню не підлягає та з урахуванням того, що позивачу уже було частково виплачені кошти в сумі 175190,12 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 1155124,80 грн. та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Волинської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Стягнути з Волинської обласної прокуратури (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, ідентифікаційний код 02909915) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у частині поновлення на посаді за період з 15 листопада 2016 року по 22 серпня 2019 року в загальному розмірі 1155124 гривні 80 копійок (один мільйон сто п`ятдесят п`ять тисяч сто двадцять чотири гривні вісімдесят копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх