Справа № 580/2170/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2170/20 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Судді-доповідача Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з вимогами про визнання протиправним рішення №21 від 09.06.2020 в частині, що стосується розгляду питання перерахунку пенсії та проведення виплати починаючи з 25.06.2019 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та провести виплату пенсії позивача з 25.06.2019 згідно поданої заяви та доданих документів.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 19.06.2019 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням від 05.07.2019 відмовлено позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу, а саме: неможливості зарахувати до трудового стажу період роботи в колгоспі «Україна» з 1978 по 1980 та з 1986 по 2001 роки, у зв`язку із різним написанням по-батькові та прізвища позивача в архівних документах. В подальшому рішенням Чигиринського районного суду від 08.01.2020 встановлено факт належності позивачу архівних довідок за періоди роботи в колгоспі «Україна» з 1978 по 1980 та з 1986 по 2001 роки. Позивач 17.02.2020 повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду позивачу з 01.01.2020 призначено пенсію за віком. На думку позивача, внаслідок допущених роботодавцем порушень щодо заповнення документів, її позбавлено можливості отримувати пенсію з 25.06.2019 по 01.01.2020. Відповідач при розгляді заяви позивача від 19.06.2019 порушив десятиденний строк розгляду заяви про призначення пенсії, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято лише 05.07.2019.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, ухвалено рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт стверджує про наявність об`єктивних обставин, які завадили їй скористатися правом оскарження відмови відповідача, проте, суд першої інстанції не звернув на такі обставини уваги.

Окрім іншого позивач звертає увагу, що усі відомості стоствно стажу її роботи містяться в трудовій книжці, натомість відповідачем взято до уваги обставини наявності у ній змін у записах, виконаних з порушенням Інструкції №58 від 29.07.1993 року.

Посилаючись на те, що усі зазначені обставини не залежали від неї, апелянт просить врахувати зазначене під час розгляду її апеляційної скарги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 13 січня 2021 року, та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 13 січня 2020 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що судом першої інстанції винесено законне та обгрнутоване рішення, з урахуванням усіх зазначених позивачем обставин. Наполягає, що архівні довідки, надані позивачем для обчислення її трудового стажу, неможливо було взяти до уваги, оскільки вони різнилися у написанні по-батькові та прізвища позивача, тому відповідно до пункту 26 Порядку №637 позивачу роз`яснено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, зазначені у документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цьього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Після підтвердження позивачем факту приналежності документів саме їй, пенсчій оформлено їй з 01 січня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що 19.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком. У відповідь відповідач листом №60655/03-22 від 05.07.2019 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, з тих підстав, що надана трудова книжка серії НОМЕР_1 не може бути взятою до уваги, оскільки зміну записів у ній про прізвище, ім`я та по-батькові виконано з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту України №58 від 29.07.1993, зареєстрованим у Мін`юсті України 17.08.1993 за №110. Надані позивачем архівні довідки №59 від 11.02.2015 та №60 від 09.02.2015 для підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій, видані на підставі первинних документів про період роботи в колгоспі «Україна» з 1978 по 1980 та з 1986 по 2001 роки неможливо взяти до уваги, оскільки в паспорті позивача по-батькові зазначено « ОСОБА_2 », а в архівних документах за 1978-1980 роки - ОСОБА_4, за 1986-1988, 1990-2001 роки ОСОБА_3 , у прізвищі за 1986-2001 роки є виправлення в першому складі слова з букви «е» на букву «и». На момент звернення позивача за призначенням пенсії відповідно до наданих нею документів загальний стаж становить 18 років 10 місяців 18 днів, при необхідних 26 роках. З огляду на відсутність необхідного стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, відповідачем прийнято рішення (протокол №20 від 05.07.2019) про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

Надалі, рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.01.2020 у справі №708/1502/19, яке набрало законної сили 10.02.2020, встановлено факт, що архівні довідки №59 від 11.02.2015 та №60 від 09.02.2015, видані підрозділом «Трудовий архів» КП «Єдиний розрахунковий центр» Чигиринської міської ради про роботу за період з 1978 року по 1980 рік та з 1986 року по 2001 рік в колгоспі імені «Україна» с. Тіньки Чигиринського району Черкаської області (з 1994 року КСП «Україна», з 1999 року АФ ПВ «України», з 28.03.2000 СТОВ «Україна» с. Тіньки Чигиринського району Черкаської області), належать ОСОБА_1 .

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №2300-0318-8/26269 від 09.06.2020 вбачається, що позивачу за заявою від 17.02.2020 було призначено пенсію за віком з 01.01.2020.

Також позивач 02.06.2020 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок та виплату пенсії з 25.06.2019.

Відповідач листом №2300-0318-8/26269 від 09.06.2020 відмовив позивачу у перерахунку пенсії з 25.06.2019 з тих підстав, що пенсія позивачу призначена з 01.01.2020 на підставі її заяви від 01.01.2020.

Такі обставини зумовили звернення позивача до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 29 жовтня 2020 року, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Отже, згідно вказаних приписів, пенсія за віком призначається особі з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, за умови звернення особи не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Як вже встановлено колегією суддів, позивач звернулася до відповідача 19.06.2019 із заявою про призначення їй пенсії за віком. Проте, відповідач рішенням, оформленим протоколом №20 від 05.07.2019, відмовив позивачу у призначенні пенсії з тих підстав, що архівні довідки №59 від 11.02.2015 та №60 від 09.02.2015 містили розбіжності у написанні прізвища, імені та по батькові позивача, у зв`язку з чим не могли бути прийнятими для підтвердження стажу роботи.

Як зазначає сама позивач в апеляційній скарзі, вказане рішення про відмову у призначенні пенсії вона не оскаржувала, у зв`язку з поважними причинами - тяжкою хворобою чоловіка, який потребував постійного стороннього догляду, що ускладнювало та обмежувало її у пересуваннях.

Водночас, такі пояснення не змінюють обставин наявності розбіжностей у написанні прізвища, імені та по батькові позивача станом на день первинного звернення.

У подальшому позивач 17.02.2020 повторно звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та надала рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.01.2020 у справі №708/1502/19, яке набрало законної сили 10.02.2020, яким встановлено факт належності позивачу архівних довідок №59 від 11.02.2015 та №60 від 09.02.2015. За результатами розгляду повторної заяви позивача від 17.02.2020 позивачу призначено пенсію за віком з 01.01.2020. При цьому, між первинним зверненням 19.06.2020 позивача із заявою про призначення пенсії та повторним зверненням 17.02.2020 минуло більше трьох місяців, тому підстав для призначення позивачу пенсії за віком з первинної дати - з 25.06.2020 у відповідача не виникли.

Посилання позивача на допущені роботодавцем порушення щодо заповнення документів, які не залежали від неї є необгрунтованими, оскільки такі обставини не залежали й від відповідача.

Щодо строків призначення пенсії, то вони визначаються в залежності від дати подання заяви про її призначення.

Виходячи з викладеного судом першої інстанції належно обгрунтовано висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову позивача. Із зазначеними висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Також, колегія суддів зазначає, що в частині доводів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим позивач була, на її думку, позбавлена можливості продавати певні докази, то колегія суддів такі доводи відхиляє, як необгрунтовані, оскільки положення Кодексу адміністративногог судочинства України чітко визначають право та можливість сторони у справі, зокрема, подавати докази до справи в обгрнутування своїх позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені статей 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко