Справа № 640/24996/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

представника позивача: Ланового О.Ю.

представника відповідача: Румянцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у міста Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - Відповідач, ГУ ДПС у місті Києві) у якому просив визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2019 року, згідно з яким застосовано штраф за платежем «податок з доходів фізичних осіб» в розмірі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 08.08.2019 року, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» в розмірі 68 858 грн., в т. ч. штрафні санкції в розмірі 13 771,61 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 08.08.2019 року, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» в розмірі 865 343,90 грн., в т.ч. штрафні санкції в розмірі 174 068,78 грн., прийняті ГУ ДФС у м. Києві на підставі акту «Документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017» від 19.06.2019 №1474/26-15-42-05/ НОМЕР_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 зазначений позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2019 року, згідно з яким застосовано штраф за платежем «податок з доходів фізичних осіб» в розмірі 510 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, сторони звернули з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового Кодексу України, п. 2 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу від 20.05.2019 року №6643, виданого ГУ ДФС у м. Києві, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року.

Під час проведення перевірки, враховуючи матеріали кримінального провадження №0004230 від 17.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України (ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)), наданих листом Генеральної прокуратури України №26/2- 136618-17 від 28.02.2019р. (вх. № 11350/9 від 01.03.2019), податковим органом було встановлено наступне.

Згідно матеріалів кримінального провадження встановлено, що завідувачем відділенням неспецифічних захворювань легень у хворих на туберкульоз державної установи «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім..Ф.Г.Яновського Національної академії медичних наук України» ОСОБА_1 , у період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року, за виконання робіт за цивільно-правовими договорами, укладеними між ним, як фізичною особою та іноземними компаніями, отримано доходи (гонорари) в іноземних валютах, які в установленому законодавством порядку не задекларовано.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2018 року по справі №757/39725/18-К, було здійснено тимчасовий доступ до документів АТ «Райфайзен Банк Аваль» та встановлено, що на банківські рахунки ОСОБА_1 , згідно актів виконаних робіт, від ряду іноземних компаній, зареєстрованих за межами України, надходили грошові кошти в іноземній валюті.

Таким чином, під час проведення перевірки контролюючим органом було встановлено, що в період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року ОСОБА_1 було отримано доходи від іноземних компаній у розмірі 3 672 425,74 грн., а саме: в 2015 році в розмірі 1 592 374,66 грн., в 2016 році у розмірі 1 493 564,60 грн., в 2017 році у розмірі 586 486,48 грн.

За результатами поведеної перевірки було виявлено порушення вимог податкового законодавства ОСОБА_1 , які були відображені в акті перевірки №1474/26-15-42-05/ НОМЕР_1 від 19.06.2019 року (далі по тексту - акт перевірки), а саме порушення:

- п.п. «а» п. 176.1 п.176, п.44.1, ст.44 Кодекс - не надання книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, пп.170.11.1 п.170.11 ст. 170 Кодексу - не сплата податку на доходи фізичних осіб до бюджету за 2015 - 2017 роки в сумі 692275,12 грн., у т.ч. за 2015 р. в сумі 317 865,93 грн., за 2016 р. в сумі 268841,63 грн., за 2017р. в сумі 105 567,56 грн.

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п.161 Підрозділу 10 розділу XX Кодексу в частині заниження військового збору у розмірі 55 086,39 грн., в т.ч. за 2015р. - 23 885,62 грн., за 2016р. 22 403,47 грн., за 2016р. - 8 797,30 грн.

На підставі висновків акту перевірки, ГУ ДФС у м. Києві були винесені податкові повідомлення-рішення (далі по тексту - оскаржувані ППР):

- від 08.08.2019 року № на загальну суму штрафної санкції у розмірі 510 грн.;

- від 08.08.2019 № щодо збільшення податкового зобов`язання з військового збору за основним платежем - 55 086,39 грн. та штрафної санкції у розмірі 13771,61 грн.;

- від 08.08.2019 № щодо збільшення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 692 275,12 грн. та штрафної санкції у розмірі -173 068,78 грн.

Не погоджуючись із винесеними оскаржуваними ППР, позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 13.11.2019 року № 9248/6/99-11-08-05-04 податкові повідомлення-рішення від 08.08.2019 року № , №, № залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані ППР, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, за захистом своїх прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що позивач не зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а також не зареєстрований в податкових органах, як самозайнята особа, а тому ведення Книги обліку доходів і витрат для фізичної особи-платника податку не є обов`язковим.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а саме - щодо оскаржуваних ППР від 08.08.2019 № та № є помилковими, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Зокрема, ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Так, відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

За змістом пункту 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

У разі, коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому пункту 73.3 статті 73 Кодексу, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №820/3038/17 та від 27 березня 2018 року у справі №813/2162/17.

У разі, якщо запит контролюючого органу про надання інформації оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, зокрема в якому чітко не зазначено підстави для його направлення (надсилання), платник податку звільняється від обов`язку надання відповіді на такий запит, що в свою чергу виключає право контролюючого органу призначати проведення перевірки з підстав ненадання пояснень та їх документальних підтверджень на обов`язковий письмовий запит, а у разі прийняття рішення, оформленого наказом, про призначення перевірки за вказаних обставин такий наказ може бути визнано протиправним та скасовано (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №826/12244/14).

З метою перевірки отриманої інформації, Головним управління ДФС у місті Києві було направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу ОСОБА_1 лист про надання інформації/пояснень та їх документальне підтвердження з питань отримання іноземних доходів та сплати податків за період 01.01.2014р. - 31.12.2017р. М31521/Г/26-15-42-05- 28 від 11.03.2019р.

Однак, вищезазначений запит було повернуто на адресу ГУ ДПС у м. Києві засобами поштового зв`язку з відміткою «за заявою клієнта» 18.03.2019 року.

На підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві № 6643 від 20.05.2020 року контролюючим органом розпочато проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Правовими положеннями п. 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (підпункт 78.1.1).

Так, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

У свою чергу, п. 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Правовими положеннями абз. 3 п. 42.4 ст. 42 ПК України визначено, що датою вручення платнику податків документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом четвертим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 6 п. 42.2 ст. 42 ПК України).

У свою чергу, п. 83.1 статті 83 ПК України встановлено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

У даному випадку, підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, був зазначений податковим органом в якості однієї з підстав призначення перевірки.

Тобто, в даному випадку, податковим органом не виконано вимоги щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки в рамках діючого законодавства.

Зазначені мотиви були викладені представником позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції, проте помилково не взяті судом до уваги.

Отже, доводи апелянта про те, що податковим органом була порушена процедура проведення документальної позапланової невиїзної перевірки знайшли своє підтвердження відповідно до доказів, які наявні в матеріалах справи та є належними, відповідно до норм адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що податковим органом передчасно винесено оскаржуваний наказ та розпочато проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, податковим органом направлено на адресу позивача лист (номер трекінгу 309) до якого додано копію наказу № 6643 від 20.05.2019 року про проведення перевірки ОСОБА_1 , копію повідомлення від 20.05.2019 року та копію доповідної записки (Т.1 а.с.40-46).

Між тим, вказаний лист не було вручено позивачу, зазначені обставини не заперечуються сторонами та встановлені вище судом.

Відповідно до роздруківки трекінгу з веб-сайту Укрпошти (а.с.46), податковим органом вищевказаний лист направлено на адресу позивача 01.07.2019 року, натомість перевірку позивача розпочато на підставі наказу, який знаходився у скерованому листі, з 05.06.2019 року.

Тобто, незважаючи на неповідомлення позивача про початок проведення перевірки останнього, починаючи з 05.06.2019 року, контролюючий орган здійснив перевірку ОСОБА_1 без надання можливості останньому можливості надати належні доказів, відповідно до норм податкового законодавства.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання контролюючого органу на скерування позивачу акту перевірки, на підставі якого винесено оскаржувані ППР, та не отримання його позивачем, оскільки акт перевірки є наслідком вже проведеної перевірки, яка розпочата з порушенням чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги, що лист ГУ ДФС у місті Києві (номер трекінгу 309) повернувся не вручений на адресу податкового органу 30.07.2019 року, що підтверджується штампом на ньому (а.с.40), а наказ про проведення перевірки відповідачем винесено 20.05.2019 року, тобто передчасно без отримання підтвердження вручення або невручення вказаного листа позивачу.

Вказані обставини є суттєвими у даній справі, адже безумовною підставою для початку проведення перевірки платника податків вручення останньому (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Отже, враховуючи, що документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року була проведена податковим органом незаконно та передчасно, колегія суддів апеляційної інстанції висновку про задоволення позовних вимог, а саме: визнання протиправними та скасування оскаржуваних ППР від 08.08.2019 року № та №.

Відносно виявлених під час проведення перевірки порушень позивачем норм податкового законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції не надає оцінку, оскільки оскаржувані ППР підлягають скасуванню на підставі порушення порядку проведення перевірки позивача, з урахуванням вищезазначених висновків суду.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів щодо прийняття оскаржуваних постанов, відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у міста Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № та № від 08.08.2019 року.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 02.02.2021 року