Справа № 300/1322/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1322/20 пров. № А/857/13067/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.

суддя Запотічний І.І,

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивач та його представник ОСОБА_1, Сторожук А.Л.

представник відповідача Гуменюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року (головуючий суддя Панікар І.В., м.Івано-Франківськ, проголошено о 10:33:00, повне судове рішення складено 29 вересня 2020 року) у справі №300/1322/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора відділу у м.Івано-Франківську Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Ногіної Олени Сергіївни, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернулось в суд з позовом до державного кадастрового реєстратора відділу у м.Івано-Франківську Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Ногіної Олени Сергіївни, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення та зобов`язати вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням їх уточнень, позивач покликався на те, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ІФ № 000466 від 29.05.2003 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0407 га. Після виготовлення землевпорядною організацією технічної документації, з метою внесення відомостей про вказану земельну ділянку до Державного земельного кадастру, 02.04.2020 року позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора відділу у м. Івано-Франківську Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із відповідною заявою та документами. Проте, рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у м. Івано-Франківську Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Ногіної Олени Сергіївни від 16.04.2020 року за № РВ-020 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Позивач вважав таку відмову протиправною.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року позов задоволено:

- визнати протиправним та скасовано рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у м. Івано-Франківську Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Ногіної Олени Сергіївни від 16.04.2020 року за № РВ-020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2020 року № ЗВ 020 разом з доданими до неї документами щодо державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0407 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить апеляційний суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області зазначає, що в межах наданих повноважень, при перевірці технічної документації, що була подана для проведення державної реєстрації земельної ділянки було встановлено, що державний акт права власності на земельну ділянку № 53 від 29.05.2003 року серії ІФ 000466 за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_1 не було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів, а саме відсутній запис щодо державного акту з відповідним номером бланку або кадастровим номером. До того ж в архіві відсутній другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку. Зазначені факти свідчать, що подані документи не відповідають вимогам законодавства, які діяли на момент видачі відповідного акту та реєстрації права власності. Відсутність запису в Книзі записів реєстрації державних актів та відсутність другого примірника не дає змоги точно встановити дійсність державного акту, який подано до реєстрації.

Крім того в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції застосував невірний нормативно-правовий акт з огляду на те, що станом на видачу позивачу державного акту діяла Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею (в тому числі і на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року №43). Натомість суд першої інстанції керувався Тимчасовим Порядком ведення державного реєстру земель.

Представник відповідача, який бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.

Позивач та його представник, які беруть участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти вимог апеляційної скарги заперечують, вважають рішення суду першої інстанції законним, просить відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0407 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки.

Право власності на вищевказану земельну ділянку було зареєстровано в Івано-Франківському міському відділі земельних ресурсів 29.05.2003 року, про що свідчить штамп про Реєстраційний запис за № 53 на вказаному договорі.

29.05.2003 року ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ІФ № 000466, в якому зазначено, що акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53.

З метою внесення відомостей про вказану земельну ділянку до Державного земельного кадастру, 02.04.2020 року позивач звернувся до Державного кадастрового реєстратора відділу у м. Івано-Франківську ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області із відповідною заявою та документами.

Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу у м. Івано-Франківську Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Ногіної Олени Сергіївни від 16.04.2020 року за № РВ-020 відмовлено позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав не відповідності електронного документа установленим вимогам. Рекомендовано: уточнити згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян, відсутні дані про видачу та державну реєстрацію Державного акта на право власності на земельну ділянку за № 52 від 29.05.2003 року, серії ІФ № 000466 за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що повноваження щодо ведення Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю, на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 2003 рік належали операторам (реєстраторам), у межах повноважень якого є земельна ділянка. Невнесення оператором (реєстратором) Державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку від 29.05.2003 року Серії ІФ № 000466 до Книги реєстрації призвело до створення перешкод у реалізації наданих позивачу прав, а саме порушення його права, як законного власника земельної ділянки, щодо реєстрації земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, а відтак така відмова позивачу у задоволенні його заяви та прийняте за результатом розгляду його рішення є протиправним.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступні міркування.

Закон України «Про Державний земельний кадастр» установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру. Згідно частини 1 статті 1 цього Закону Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно частини 8 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: обов`язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об`єкти; єдності методології ведення Державного земельного кадастру; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Державного земельного кадастру, законності їх одержання, поширення і зберігання; безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, що змінюються; документування всіх відомостей Державного земельного кадастру.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначає Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (надалі - Порядок).

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 109 Порядку, Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

Згідно пункту 67 Порядку, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Частиною 1 статті 22 Закон України «Про Державний земельний кадастр», документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.

Згідно частини 4 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 110 Порядку, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку.

Відповідно до частин 5, 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Як видно з матеріалів справи підставою прийняття Державним кадастровим реєстратором рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є те, що електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа. Крім того, рекомендовано уточнити: «згідно записів книги реєстрації державних актів на право власності на землю громадян, відсутні дані про видачу та державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку за № 52 від 29.05.2003 року серії ІФ № 000466 за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_1 »

Згідно Державного акту від 29.05.2003 року Серії ІФ № 000466, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0407 га. Зазначений Державний акт виданий позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ВАК № 197902 від 05.04.2003 року, реєстраційний № 773.

Наказом Держкомзему України за № 174 від 02.07.2003 року затверджено Тимчасовий Порядок ведення державного реєстру земель (чинний на момент видачі позивачу Державного акту, надалі - Тимчасовий Порядок), який розроблено відповідно до положень Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV на виконання Указу Президента України від 17 лютого 2003 року № 134 "Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру", наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23 травня 2003 року № 135 "Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.05.2003 за № 408/7728.

Згідно положень пункту 1.2 Тимчасового Порядку, Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - книга реєстрації) - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Відповідно до пункту 4.2 Тимчасового Порядку, Державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Пунктами 4.5 та 4.6 Тимчасового Порядку визначено, що Державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі у книзі реєстрації здійснює оператор (реєстратор), у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Внесення записів реєстрації до книги реєстрації здійснює особа, яка призначається згідно з наказом оператора (реєстратора).

З аналізу норм вищевказаного законодавства встановлено, що повноваження щодо ведення Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 2003 рік належали операторам (реєстраторам), у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Поряд з цим слід зазначити, що станом на 29 травня 2003 року, дату видачі державного акта, порядок видачі державних актів та реєстрації державних актів і договорів та зберігання регулювався пунктами 3-4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею (в тому числі і на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року №43).

Так, за змістом вказаних пунктів державна реєстрація державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) здійснюється районною, міською, селищною, сільською радою; договорів оренди - виконавчим органом міської, селищної, сільської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями; державних актів на право власності на землю - місцевими державними органами земельних ресурсів Держкомзему України. Унесення відомостей щодо складання та видачі державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі до бази даних щодо реєстрації землеволодінь та землекористувань відповідно до Положення про реєстрацію землеволодінь та землекористувань покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи.

Державні акти, що посвідчують право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю або право постійного користування землею реєструються, відповідно, у:

- Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком 1;

- Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за формою згідно з додатком 2;

- Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за формою згідно з додатком 3;

- Книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею (громадянами) за формою згідно з додатком 4;

- Книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею (юридичними особами) за формою згідно з додатком 5.

Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю або на право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) ведуться відповідними радами, договорів оренди - виконавчим органом відповідної ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями; державних актів на право власності на землю місцевими державними органами земельних ресурсів Держкомзему України окремо по кожному селу, селищу, місту, а для міст з районним поділом - по кожному району міста. За дорученням відповідної ради або державної адміністрації ведення вказаних Книг здійснюється відповідними державними органами земельних ресурсів Держкомзему України. Ці книги прошнуровуються, засвідчуються підписами сільського, селищного, міського голови та начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України і скріплюються гербовою печаткою.

Власники земельних ділянок, землекористувачі та орендарі зберігають видані їм державні акти і договори як документи періодичного використання. Другий примірник державного акта або договору, а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України. Чисті (незаповнені) бланки державних актів зберігаються у вогнетривких шафах в обласних управліннях, Київському та Севастопольському міських управліннях земельних ресурсів як документи суворого обліку.

Начальник районного (міського) державного органу земельних ресурсів Держкомзему України отримує для заповнення чистий бланк державного акта за письмовою заявкою у разі наявності позитивного висновку державної землевпорядної експертизи технічного звіту зі складання державного акта.

Заповнені державні акти передаються відповідним радам для видачі власникам та користувачам земельних ділянок.

Отже, не внесення оператором (реєстратором) Державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку від 29.05.2003 року Серії ІФ № 000466 до Книги реєстрації призвело до створення перешкод у реалізації наданих позивачу прав, а саме порушення його права як законного власника земельної ділянки щодо реєстрації земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Бездіяльність суб`єкта владних повноважень не може бути підставою для покладання на позивача додаткових обов`язків чи перешкодою у реалізації ним своїх прав.

Водночас, твердження апелянта про те, що у нього наявні сумніви у законності наявного у позивача Державного акту на земельну ділянку суд першої інстанції вважає недоречними з огляду на суб`єктивність такої позиції. Апелянт не надав жодних доказів на обґрунтування такої позиції, а отже пояснює свою позицію лише припущеннями що є неприпустимо та несумісне із діяльністю державного органу. Більше того, доказів того, що наявний у позивача державний акт був оскаржений в судовому порядку чи скасований у матеріалах справи немає, відтак його слід вважати чинним, та таким, що відповідає вимога законодавства України.

З огляду на вищевикладене, а також, відсутність інших передумов для відмови у вчиненні реєстраційних дій, визначених статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у м. Івано-Франківську Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Ногіної Олени Сергіївни від 16.04.2020 року за № РВ-020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, є протиправним.

Апеляційна скарга відповідача не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Згідно приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для стягнення судових витрат не має.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №300/1322/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року.