Справа № 640/9624/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9624/20 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.02.2020 № .

Позовні вимоги мотивовано тим, що в діях ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» відсутні порушення податкового законодавства, а висновки податкового органу, викладені в акті перевірки є такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях. Факт виконання господарських послуг, згідно договорів, укладених між позивачем на контрагентами були підтверджені під час проведення перевірки шляхом надання перевіряючим відповідної первинної документації, окрім того, суттєвим є той факт, що позивач не є фігурантом у кримінальних провадженнях, на які містяться посилання в акті перевірки

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2020 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 05.02.2020 № .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2020 відкрито апеляційне провадження на призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.02.2021.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.09.2019, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 30.09.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.09.2019 та іншого законодавства за відповідний період

За результатами проведеної перевірки, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві складено акт від 04.12.2019 № 57/26-15-05-10-02/35417298, яким було встановлено порушення, зокрема, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого, товариством було занижено податок на прибуток всього в сумі 773744 грн.

На підставі висновків акта перевірки від 04.12.2019 № 57/26-15-05-10-02/35417298, податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.02.2020 № , яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України, за податковим зобов`язанням на суму 773744,00 грн., за штрафними санкціями (фінансовими) санкціями на суму 193436,00 грн., а всього - на суму 967180,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення рішення, рішенням Державної податкової служби України № 13571/6/99-00-08-05-01-06 про результати розгляду скарги, податкове повідомлення-рішення від 05.02.2020 № залишено без змін, а скарга товариства без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи її протиправним та таким, що підлягає скасуванню, товариство звернулось до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами;

- всі досліджені судом першої інстанції під час розгляду спору первинні документи розкривають зміст господарських правовідносин та спростовують висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки;

- відповідачем під час розгляду справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди. Формальне посилання податкового органу на існування досудових розслідувань в межах кримінальних проваджень не може бути підставою для висновків щодо нереальності здійснення господарських операцій між підприємством, що перевіряється, і його контрагентом;

- суд першої інстанції, за наслідком розгляду справи, дійшов висновку про те, що господарські відносини між позивачем та контрагентами мали реальний характер, підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, спричинили реальні зміни майнового стану позивача, та були належним чином відображені у податковій звітності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами п. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За пунктом 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України, базова (основна) ставка податку становить 18 відсотків.

Під час провадження страхової діяльності юридичних осіб - резидентів одночасно із ставкою податку на прибуток, визначеною у пункті 136.1 цієї статті, ставки податку на дохід встановлюються у таких розмірах: 3 відсотки за договорами страхування від об`єкта оподаткування, що визначається у підпункті 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу; 0 відсотків за договорами з довгострокового страхування життя, договорами добровільного медичного страхування та договорами страхування у межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема договорів страхування додаткової пенсії, та визначених підпунктами 14.1.52, 14.1.52-1, 14.1.52-2 і 14.1.116 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу (п. 136.2 ст. 136 Податкового кодексу України).

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У силу ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

При цьому, слід врахувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас, нереальність господарських операцій з придбання/постачання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами, і головне, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів, аналізуючи висновки контролюючого органу, що викладені в акті перевірки у взаємозвязку з висновками суду першої інстанції, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, що надані сторонами під час розгляду спору по суті, вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що висновок відповідача про порушення позивачем зазначених норм податкового законодавства ґрунтується документуванні господарських операцій і відображенні їх в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності. Тобто, податковий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та контрагентами в особі ТОВ «ДП «Вектор» та ТОВ «Мікро-ТІК».

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що ТОВ «СК «Гардіан» укладено договір доручення № 1-В від 03 квітня 2017 року з ТОВ «ДП «Вектор», (повірений). Відповідно до умов договору, повірений зобов`язується від імені довірителя особисто вчиняти в порядку та на умовах, визначених цим договором, на території України дії, спрямовані на укладання договорів страхування, а довіритель зобов`язується сплачувати повіреному винагороду за вчинення ним посередницьких дій у межах цього договору. Термін дії договору 1 рік з пролонгацією.

Також, ТДВ «СК «Гардіан» (замовник) укладено договір про надання послуг від 02.04.2017 з ТОВ «ДП «Вектор» . За умовами вказаного договору, ТОВ «ДП «Вектор» (виконавець) приймає на себе зобов`язання надавати послуги, пов`язані із сприянням замовнику, здійсненню його статутної діяльності, пов`язаної зі страхуванням. Замовник зобов`язується прийняти послуги, надані виконавцем та оплатити їх. Термін дії договору 1 рік з пролонгацією.

Як зазначено на сторінці 6 акта перевірки, на виконання умов договорів ТДВ «СК «ГАРДІАН» перераховано грошові кошти ТОВ «ДП «Вектор» за 2017 у сумі 1044434 грн., за 2018 рік у сумі 1275084 гривень.

Тобто, оплата послуг по договорам позивача з ТОВ «Вектор» від 03 квітня 2017 року та від 02.04.2017, відповідачем не заперечується.

Окрім того, ТДВ «CK «Гардіан» укладено договір дослідження від 04 липня 2017 року з TOB «ДП «Вектор» (). Відповідно до умов якого, TOB «ДП «Вектор» надає маркетингові послуги, пов`язані з основною діяльністю ТДВ «CK «Гардіан».

На сторінці 6 акта перевірки також зазначено, що на виконання умов договору ТДВ «CK «Гардіан» перераховано грошові TOB «ДП «Вектор» за 2017 у сумі 215000 гривень.

Також, матеріали справи свідчать, що ТДВ «CK «Гардіан» (довіритель) укладено договір доручення № ІКП-1М від 01.03.2018 з TOB «Мікро-Тік» (повірений).

Відповідно до умов договору, повірений зобов`язується від імені довірителя особисто вчиняти в порядку та на умовах, визначених цим договором, на території України дії, спрямовані на укладання договорів страхування, а довіритель зобов`язується сплачувати повіреному винагороду за вчинення ним посередницьких дій у межах цього договору. Термін дії 1 рік з пролонгацією.

Також, ТДВ «CK «Гардіан» (замовник) укладено договір про надання послуг № 1-М від 01.03.2018 з TOB «Мікро-Тік» (), за умовами якого, TOB «Мікро-Тік» (виконавець) приймає на себе зобов`язання надавати послуги, пов`язані із сприянням замовнику, здійсненню його статутної діяльності, пов`язаної зі страхуванням. Замовник зобов`язується прийняти послуги, надані виконавцем та оплатити їх. Термін дії договору 1 рік з пролонгацією.

На виконання умов договорів, ТДВ «CK «Гардіан» перераховано грошові кошти TOB «Мікро-Тік» за 2018 рік у сумі 1764058 гривень», про що також вказано на сторінці 8 акта перевірки.

В підтвердження реальності вчинення господарських відносин між позивачем та контрагентами на підставі зазначених вище договорів, позивачем було надано суду першої інстанції копії вказаних договорів, копії актів виконаних робіт, карток рахунків, платіжних доручень. Під час судового розгляду було встановлено, що за умовами укладених договорів, контрагенти позивача фактично займались пошуком клієнтів для укладання договорів страхування з ТДВ «СК «Гардіан».

Крім того, позивачем надано копії укладених за участю ТОВ «ДП «Вектор» та ТОВ «Мікро Тік» договорів страхування та платіжних доручень, що підтверджують оплату таких договорів.

Однак, на переконання контролюючого органу, укладені між позивачем та контрагентами договори не мали на меті реального здійснення господарських операцій, оскільки, за твердженням відповідача, у контрагентів позивача взагалі відсутні матеріальні ресурси для виконання умов договорів, окрім того, наявні кримінальні провадження, в яких фігурують ТОВ «ДП «Вектор» та ТОВ «Мікро-Тік».

Основним видом діяльності ТДВ «CK «Гардіан» є страхування.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про страхування», страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти. Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

Також страховик не позбавлений права залучати третіх осіб для здійснення пошуку та консультування клієнтів, виконання інших частин його діяльності.

На підставі зазначених вище договорів, а саме, договору доручення № 1-В від 03 квітня 2017, укладеного із TOB «ДП Вектор», договору доручення № ІКП-1М від 01.03.2018, укладеного із TOB «Мікро-Тік», договору про надання послуг № 1-М від 01.03.2018, укладеного із TOB «Мікро-Тік», зазначені контрагенти, діючи, як страхові посередники, вчинили передбачені договорами дії, в результаті яких, були укладені договори страхування між клієнтами (страхувальниками) та ТДВ «CK «ГАРДІАН», за якими до ТДВ «CK «ГАРДІАН» надійшли страхові платежі.

Копії таких договорів страхування разом з копіями платіжних доручень на підтвердження їх оплати було надано суду першої інстанції. Факт виконання TOB «ДП «Вектор» та TOB «Мікро-Тік» зазначених договорів про страхове посередництво зафіксовано в актах виконаних робіт, оформлених сторонами.

При цьому, слід врахувати, що матеріали справи свідчать, що відповідні послуги за укладеними позивачем договорами були надані контрагентами, натомість, позивач здійснив оплату таких послуг, про що власне зазначено самим відповідачем на сторінках 6 та 8 акта перевірки та не спростовано під час розгляду даної справи.

Колегія суддів констатує, що первинні документи позивача по взаємовідносинам з наведеними вище контрагентами мають всі необідні обов`язкові реквізити, визначені податковим законодавством.

На противагу зазначеному, податковим органом під час судового розгляду справи та під час апеляційного перегляду, не було наведено будь-яких переконливих доводів та не надано належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність саме позивача, як платника податків, а наведені вказівки на можливі ознаки нереальності таких операцій не підтвердились та спростовані на основі наявних в справі первинних документів бухгалтерського обліку.

Тож, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені та описані вище господарські відносини між позивачем та контрагентами мали реальний характер, підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, спричинили реальні зміни майнового стану позивача, та були належним чином відображені у податковій звітності.

Здебільшого, висновки акта перевірки ґрунтуються на результаті аналізу податкової інформації контрагентів позивача в ІС «Податковий блок», а також, на неподанні (несвоєчасному поданні) звітності зазначеними контрагентами, відсутності в останніх достатніх трудових ресурсів, основних засобів тощо, проте, колегія суддів з даного приводу приймає до уваги, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

У частині посилань відповідача на те, що контрагенти позивача фігурують у кримінальних провадженнях, колегія суддів наголошує, що до матеріалів справи не було додано жодного вироку суду, що набрав законної сили, яким би було встановлено причетність засновників/керівників позивача чи контрагента.

Факт відкриття кримінального провадження щодо контрагентів позивача, без наведення достатніх обставин/фактів, що реально вказують на неможливість виконання умов договору, не є підставою для визнання спірних операцій нереальними для товариства позивача, адже вказане розслідування кримінального провадження не є його завершальною стадією, та таке, може мати наслідком не тільки встановлення вироком вини особи, а й його закриття по обставинам відсутності складу злочину. Досудове розслідування є засобом здійснення кримінального провадження, проте не є встановленням вини особи у вчиненні кримінально караного діяння.

Так, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, а сам по собі факт недекларування контрагентами позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, не впливає на платника податків, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету.

Крім того, під час розгляду апеляційної скарги, судом було з`ясовано та встановлено економічний ефект для товариства позивача від виконання контрагентами умов укладених договорів, що виразилось у залученні нових клієнтів та збільшенні надходжень платежів за договорами страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем під час розгляду спору була доведена протиправність оскаржуваних в даній справі рішень, а суб`єктом владних повноважень - податковим органом так і не спростовано доводів позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення, а здебільшого відтворюють висновки акта перевірки та стосуються обставин, правову оцінку по яким вже було надано судом першої інстанції.

Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 250, 315, 316, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати проголошення та може бути оскаржена, з урахуванням ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 04.02.2021.