Справа № 500/765/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/765/20 пров. № А/857/15217/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

представника апелянта Кузнєцова М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року (ухвалене головуючим - суддею Мартиць О.І. об 11 год. 09 хв. у м. Тернополі, повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2020 року) у справі № 500/765/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області № 2 від 15.07.2019, яким нараховано ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафні санкції за порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 39600, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що податкове повідомлення-рішення № 2 від 15.07.2019 винесено на підставі акта перевірки №7 35/19-09-13-02/ НОМЕР_1 від 14.06.2019. На думку позивача акт перевірки є необґрунтованим, а відтак відповідачем незаконно прийнято оскаржуване податкове-повідомлення рішення без доказів вчинення ОСОБА_1 продажу мобільних телефон за готівкові кошти без використання реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 39600,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області №2 від 15.07.2019 прийняте в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень та підстави для його скасування відсутні, оскільки встановлені порушення закону, що не є достатніми для притягнення особи до кримінальної відповідальності, не нівелює сам факт порушення податкового законодавства, виявленого працівниками контролюючого органу.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, як на доказ правомірності винесення оскаржуваного податкового - повідомлення рішення та здійснення ОСОБА_1 операцій з купівлі - продажу мобільних телефонів без використання РРО посилається на акт перевірки, який на його думку не є належним доказом у справі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що з 06.06.2019 по 12.06.2019 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 14.06.2019 за № 735/19-00-13-02/ НОМЕР_1 .

Згідно акту перевірки документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено ряд порушень, зокрема:

пункту 1 статті 3 та пункту 6 статті 9 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», з відповідними змінами та доповненнями, протягом календарного року вдруге здійснено реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 39600,00 грн.

15.07.2019 Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення №2, яким до позивача ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 39600,00 грн. за порушення пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

09.10.2019 позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою на податкове повідомлення - рішення від 15.07.2019 № 2, в якій просив скасувати зазначене податкове повідомлення - рішення.

Позивач вважаючи протиправним рішення податкового органу, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Підпунктом 78.1.1. Податкового кодексу України передбачено, що однією з підстав для проведення документальної позапланової перевірки є наявність отриманої податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Як згадувалось вище Головним управлінням ДФС у Тернопільській області з 06.06.2019 по 12.06.2019 проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 14.06.2019 за №735/19-00-13-02/ НОМЕР_1 .

Так, зокрема за результатами перевірки встановлено порушення п. 1 ст. 3 та п. 6 ст. 9 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», з відповідними змінами та доповненнями, протягом календарного року вдруге здійснено реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 39600, 00 грн.

Дане правопорушення стало підставою для винесення Головним управлінням ДФС у Тернопільській області податкового повідомлення-рішення від 15.07.2019 № 2, яким до позивача ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 39600, 00 грн. за порушення п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

В частині виявленого порушення під час проведення фактичної перевірки колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 9 цього Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Вказане положення узгоджується з приписами п. 296.10 ст. 296 ПК України, якими передбачено, що реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку: першої групи; другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.

Норми цього пункту не поширюються на платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.

З аналізу наведених приписів слідує, що РРО застосовуються у випадку реалізації платниками єдиного податку технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.

Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій затверджено постановою КМ України № 231 від 16.03.2017. Вказаним актом до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій включається група 8517 - телефонні апарати, включаючи апарати телефонні для сотових мереж зв`язку та інших бездротових мереж зв`язку; інша апаратура для передачі або приймання голосу, зображень та іншої інформації, включаючи апаратуру для комунікації в мережі дротового або бездротового зв`язку (наприклад, в локальній або глобальній мережі зв`язку).

Відтак, під час реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, позивач, будучи платником єдиного податку відповідної групи, зобов`язаний був використовувати РРО.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

вчинене вперше - 1 гривня;

за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до акту фактичної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 працівниками Головного управління ДФС у Тернопільській області від 23.03.2018 № 0135/19/00/1403/ НОМЕР_1 було встановлено порушення п. 1 ст. 3 та п. 6 ст. 9 Закону України від 06.07.1995 № 265/95- ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та у відповідності до п. 1 ст. 17 зазначеного вище Закону була застосована, податковим повідомленням-рішенням № від 02.04.2018, фінансова санкція у розмірі 1 гривня за незастосування РРО при продажу технічно складних побутових товарів.

Доказів оскарження чи скасування (зміни) вказаного податкового повідомлення-рішення суду не представлено.

В акті перевірки від 14.06.2019 №735/19-00-13-02/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 зазначено, що відповідно до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0000 від 30.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 212 та частиною 3 статті 229 КК України встановлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 здійснював реалізацію мобільних телефонів марки «Apple» за готівкові кошти без використання реєстратора розрахункових операцій.

Так, відповідно до наданих матеріалів:

11.08.2018 було реалізовано мобільний телефон Apple Iphone 6 s (IMEI НОМЕР_2 ) громадянці ОСОБА_2 за 7000, 00 грн;

24.09.2018 року було реалізовано мобільний телефон Apple Iphone 6 Plus (IMEI НОМЕР_3 ) громадянці ОСОБА_3 за 10000, 00 грн;

07.10.2018 року було реалізовано мобільний телефон Apple Iphone 7 (IMEI НОМЕР_4 ) ОСОБА_4 за 11600, 00 грн;

01.12.2018 року було реалізовано мобільний телефон Apple Iphone 7 (IMEI НОМЕР_5 ) громадянці ОСОБА_5 за 11000, 00 грн.

Всього, у період з дати застосування санкцій у розмірі 1 грн. не застосування РРО при продажу технічно складних побутових товарів, була встановлена реалізація мобільних телефонів марки «Apple» без використання реєстратора розрахункових операцій на загальну суму 39600, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 212 КК України кримінальна відповідальність встановлена за умисне ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів, що входять в систему оподаткування, в значних розмірах, у разі, коли сума податків та зборів, що фактично не надійшла до бюджету у 1000 та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

В постанові від 19.07.2019 про закриття кримінального провадження № 0000018 зазначено, що у ході досудового розслідування здобуто докази вчинення підприємцем ОСОБА_1 порушень податкового законодавства, які полягають в ухиленні від сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Однак встановлені порушення закону не є достатніми для притягнення особи до кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що сума несплаченого податку, визначена в акті документальної перевірки, є меншою ніж передбачена диспозицією частини 1 статті 212 КК України, тому кримінальне провадження в частині ухилення від сплати податків в значних розмірах підлягає закриттю.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 30.05.2018, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 212 КК України.

Разом з цим, постанова від 19.07.2019 про закриття кримінального провадження № 0000018 від 30.05.2018 винесена з посиланням на порушення, зафіксовані в акті перевірки від 14.06.2019 за №735/19-00-13-02/ НОМЕР_1 .

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_6 - головний державний ревізор-інспектор ГУ ДПС у Тернопільській області пояснив, що при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та складанні акту 14.06.2019 за №735/19-00-13-02/ НОМЕР_1 взято до уваги, зокрема серед іншого, і письмові показання свідків, які придбавали у ОСОБА_1 мобільні телефони.

Згідно листа №9 62/10/19-97-03-02 від 05.08.2020 слідчого управління ГУ ДФС у Тернопільській області, 19.07.2019 прокуратурою Тернопільської області визначено підслідність кримінального провадження № 0000018 від 30.05.2018 за Тернопільським відділом поліції ГУ НП України в Тернопільській області, тому надати матеріали кримінального провадження № 0000018 від 30.05.2018 не представляється можливим.

Згідно частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що встановлені порушення закону, що не є достатніми для притягнення особи до кримінальної відповідальності, не нівелює сам факт порушення податкового законодавства, виявленого працівниками контролюючого органу.

Апеляційний суд вважає, що відповідачем належними доказами доведено вчинення позивачем порушення вимог п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Водночас, наведені позивачем доводи про відсутність виявленого порушення, неналежність представлених доказів спростовуються матеріалами справи, і розцінюються колегією суддів як такі, що спрямовані на уникнення від відповідальності.

Окрім цього, додатковою обставиною у наведеному аспекті колегія суддів вважає попередню поведінку позивача , зокрема, допущення аналогічних порушень, які .

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають нормам процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують їх висновків і ґрунтуються на переоцінці обставин, установлених судом.

Водночас, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім описаних вище обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 500/765/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року