Справа № 320/8090/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8090/20 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, суддя Василенко Г.Ю.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 в сумі 5927,52 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 невиплачену заборгованість по пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 в сумі 5927,52 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.05.2018 по день фактичної виплати заборгованості;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №320/591/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено. Визнано протиправними та скасовано розпорядження Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 08.05.2018 № 824307 та 07.08.2018 № 824307. Визнано протиправною бездіяльність Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що виявилась у невиплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 у загальному розмірі 7409,40 грн. Зобов`язано Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 у загальному розмірі 7409 (сім тисяч чотириста дев`ять) грн. 40 коп. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати ОСОБА_1 пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі №320/591/19 апеляційну скаргу Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто особі, яка її подала.

14.08.2019 в адміністративній справі №320/591/19 видано два виконавчі листи: щодо звернення рішення до негайного виконання в частині присудження виплати ОСОБА_1 пенсії у межах суми стягнення за один місяць, та щодо зобов`язання Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 у загальному розмірі 7409 (сім тисяч чотириста дев`ять) грн. 40 коп. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі №320/591/19 заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено; у виконавчих листах, виданих Київським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 320/591/19, здійснено заміну боржника - Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області - його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

30.06.2020 представником позивача, адвокатом Шокуровим Дмитром Геннадійовичем, було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області адвокатський запит №30/06-4, в якому останній просив повідомити підстави невиконання посадовими особами пенсійного органу рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 по справі №320/591/19, яке набрало законної сили, щодо виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 у загальному розмірі 7409 (сім тисяч чотириста дев`ять) грн. 40 коп. та негайного виконання цього рішення в частині присудження виплат пенсії у межах суми стягнення за один місяць; повідомити розмір заборгованості з виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по день отримання запиту з деталізацією по місяцях; надати інформацію чи проводилось пенсійним органом нарахування та виплата ОСОБА_1 компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018; у разі проведення такої виплати - надати довідку про розмір нарахувань та виплат; у разі не проведення нарахувань - повідомити підстави.

У відповідь на адвокатський запит, пенсійний орган, листом від 07.07.2020 №1000-0236-8/55135 повідомив, зокрема те, що кошти по рішенню Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №320/591/19 в межах суми стягнення за один місяць зараховано на поточний рахунок позивача через ПАТ "Ощадбанк" за травень 2018 року в розмірі 1481,88 грн.; кошти за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 в сумі 4445,64 грн. будуть виплачені у Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовлючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №320/591/19, то відповідно, ним невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення позивача до суду є незгода з бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо невиплати пенсії на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №320/591/19 в частині виплати позивачу нарахованої пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 в сумі 5927,52 грн.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Заяву, зазначену у ч. 1 ст. 383 КАС України, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у вищезазначеній статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Таким чином, процесуальним законом передбачено певну послідовність дій, які позивачу необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаних судових рішень порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звернутись до суду, в порядку статті 383 КАС України, із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Отже, питання про виконання судового рішення у справі №320/591/19 не може розглядатись як новий публічно-правовий спір.

У даному випадку є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого предмету спору і між тими самим сторонами, а аргументи позивача стосуються саме правильності виконання рішення суду у справі №320/591/19.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні за новим позовом розгляду не підлягають. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Вказаний правовий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18), від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 (адміністративне провадження № К/9901/1062/19).

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі. Також потрібно враховувати, що суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №320/591/19, то відповідно, ним невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

При цьому, щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.05.2018 по день фактичної виплати заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону №2050-III, передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Згідно статті 3 Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону №2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону №2050-III та Порядку №159, слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Таким чином, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 01.05.2018 по 30.06.2018 та з 01.08.2018 по 31.10.2018 може бути виплачена позивачу у тому ж місяці, у якому буде здійснюватися виплата заборгованості за відповідний період.

Звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Ураховуючи викладене вище, позовні вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню, а право позивача щодо отримання компенсації втрати частини доходів може буде порушеним після виплати заборгованості за відповідний період, та лише за умови не виплати компенсації у тому ж місяці.

Щодо вимоги в частині зобов`язання відповідача сплатити на користь позивача моральну шкоду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, обов`язковою умовою для стягнення на користь позивача з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю є прийняття судом одного з рішень, зазначених у п.п. 1 - 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутніть підстав для визнання протиправними дій або бездіяльності відповідача, то у цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан