Справа № 520/15971/2020
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
03 лютого 2021 року № 520/15971/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Кухар М.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (пров. Інженерний, буд. 7, а/с 4193, м. Харків, 61166, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 01.07.2015 по 10.09.2017;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01.07.2015 по 01.12.2015 відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 в редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01.12.2015 по 10.09.2017 відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 в редакції з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», взявши при розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком за базовий місяць січень 2008 року - місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу;

-визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 року у розмірі місячного грошового забезпечення з урахування у складі такого (грошового забезпечення) щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

-визнати протиправною бездіяльність та відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 на день звільнення 10.09.2017 компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 -2017 роки загальним терміном 42 днів;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 -2017 роки загальним терміном 42 днів із місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з урахування у складі такого (грошового забезпечення) щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

-визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) в частині нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарні роки без включення у розрахунок місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням раніше проведених виплат одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену п. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарні роки із включення у розрахунок місячного грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо невиконання наказу Голови Державної прикордонної служби України від 03.08.2017 № 789-ОС «По особовому складу» про виплату ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн.;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Наказом Голови Державної прикордонної служби від 21.05.2016 № 438-ОС припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України та звільнено з військової служби в запас ОСОБА_1 за п. «е» (через службову невідповідність) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» .

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.08.2017 № 424-ос «По особовому складу» зараховано ОСОБА_1 до списків особового складу регіонального управління і всі види забезпечення вказаного регіонального управління.

Наказом начальника Східного регіонального управління від 11.09.2017 № 469-ое «По добовому складу» ОСОБА_1 як такого, що перебуває в розпорядженні та звільненого з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 08.09.2017 № 926-ос виключено зі списків особового складу регіонального управління га всіх видів забезпечення з 10.09.2017.

Цим же наказом начальника регіонального управління визначено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану у 2016 та 2017 роках щорічну основну відпустку загальним терміном 60 календарних днів та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 повних календарних років служби.

У відповідь на адвокатський запит Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України листом із додатками від 11.11.2019 № 14/5848 надано документи із питань проведених виплат грошового забезпечення у зв`язку із поновленням позивача на військовій службі та документи з питань проведеного розрахунку у зв`язку із повторним звільненням з військової служби. З огляду на отримані особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 - 2017 роки позивачем було з`ясовано, що Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України грошове забезпечення позивачу виплачено у меншому ніж законодавчо визначено розмірі.

Просить суд вимоги заявленого позову задовольнити.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження.

Запропоновано відповідачу подати до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали відзив на позов та докази на обґрунтування відзиву, а також докази направлення відзиву позивачу.

Відповідач надав відзив на позов, в якому проти вимог заявленого позову заперечував. В обґрунтування своєї позиції, зокрема, зазначив, що чинне Законодавство України орієнтує бюджетні установи на нарахування та виплату сум індексації у межах фінансових ресурсів, тобто кошторису установи. У разі відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Розпорядники бюджетних коштів (тобто бюджетні установи), відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 48 Бюджетного кодексу України, беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зазначає, що індексація грошового забезпечення здійснюється лише в межах бюджетних асигнувань. Вважає, що Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, ще передбачені Конституцією та законами України в період 2015 - 2017 років не здійснювало нарахування та виплату індексації грошового забезпечення Позивачу в повному обсязі у зв`язку з відсутністю відповідних бюджетних асигнувань затверджених кошторисом та штатним розписом.

Також, вважає що заявлена позовна вимога про зобов`язання виплатити позивачеві допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.

Відповідач вважає, що і вимога про нарахування та виплату грошової компенсації з невикористану відпустку за 2015 - 2017 роки із включенням щомісячне додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №889 від 22.09.2011 тобто в певному конкретному порядку не підлягають задоволенню.

Заперечує відповідач і проти відшкодування моральної (немайнової) шкоди, вважаючи ці вимоги недоведеними та необґрунтованими. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем направлена відповідь на відзив. в якій позивач проти доводів відповідача не погодився з підстав, викладених у позові та наданій відповіді на відзив.

Представником відповідача надані до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач, посилаючись на судову практику, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Як встановлено за матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 - з 18.11.1988 року до 10.09.2017 року проходив військову службу.

Наказом Голови Державної прикордонної служби від 21.05.2016 № 438-ОС припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України та звільнено з військової служби в запас ОСОБА_1 за п. «е» (через службову невідповідність) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» (а.с. 16).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 25.05.2016 року № 455-ОС ОСОБА_1 , який проходив військову службу на посаді начальника відокремленого відділу внутрішньої безпеки по Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення вказаного відділу у зв`язку із звільненням в запас (а.с. 17).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.06.2017 у справі №826/9608/16, залишеної в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2017, визнано протиправним та скасовано накази Голови Державної прикордонної Служби України від 21.05.2016 № 438-ОС в частині припинення (розірвання) контракту та звільненні, а також від 25.05.2016 № 455 - ОС в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, поновлено ОСОБА_1 на військовій службі із 25.05.2016, стягнуто з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу по день поновлення на службі та стягнуто 5000 грн. моральної шкоди (а.с. 21).

У відповідь на адвокатський запит Адміністрація Державної прикордонної служби України листом від 10.10.2019 № 0.11 -9748/0/6- 19-Вих повідомила, що згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України від 03.08.2017 № 789-ос питання щодо виплати полковнику ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу покладено на запальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України га запропоновано звернутися до останнього.

Додатком до вказаного листа надано витяг із наказу Голови Державної прикордонної Служби України від 03.08.2017 № 789-ОС «По особовому складу» відповідно до якого Головою прикордонного відомства скасовано накази відносно ОСОБА_1 щодо притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, припинення контракту та звільнення в запас, виключення із списків особового складу та поновлено на військовій службі за посаді начальника Окремого відділу внутрішньої безпеки по Східному регіональному управлінню з 26.05.2016. зараховано в розпорядження начальника Східного регіонального управління згідно підпункту 1 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115 (далі Положення № 1115). а також наказано запальнику Східного регіонального управління в установленому законодавством порядку вирішити питання щодо виплати полковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.05.2016.

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.08.2017 № 424-ос «По особовому складу» зараховано ОСОБА_1 до списків особового складу регіонального управління і всі види забезпечення вказаного регіонального управління (а.с. 19).

Наказом начальника Східного регіонального управління від 11.09.2017 № 469-ое «По добовому складу» ОСОБА_1 як такого, що перебуває в розпорядженні та звільненого з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 08.09.2017 № 926-ос виключено зі списків особового складу регіонального управління га всіх видів забезпечення з 10.09.2017.

Цим же наказом начальника регіонального управління визначено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану у 2016 та 2017 роках щорічну основну відпустку загальним терміном 60 календарних днів та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 повних календарних років служби.

У відповідь на адвокатський запит Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України листом із додатками від 11.11.2019 № 14/5848 надано документи із питань проведених виплат грошового забезпечення у зв`язку із поновленням позивача на військовій службі та документи з питань проведеного розрахунку у зв`язку із повторним звільненням з військової служби. З огляду на отримані особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 - 2017 роки позивачем було з`ясовано, що Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України грошове забезпечення позивачу виплачено у меншому ніж законодавчо визначено розмірі.

Не погоджуючись з вказаним розрахунком та виплатами, вважаючи, що своїми діями відповідач порушив право позивача на належні йому виплати, з метою захисту порушених прав ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до адміністративного суду.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 01.07.2015 по 10.09.2017 та вимог зобов`язального характеру в цих частинах позову: нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди із 01.07.2015 по 01.12.2015 та із 01.12.2015 по 10.09.2017, взявши при розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком за базовий місяць січень 2008 року - місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу, судом зазначається наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закон України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII).

Приписами статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України Про індексацію грошових доходів населення (далі також - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4,6 Закону № 1282-ХІІ (в редакції, яка діє з 01.01.2015, а щодо відсоткового значення порогу індексації з 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній з 01.01.2015) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом п. 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 (в редакції, чинній до 01.12.2015) було визначено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

З 01.12.2015 редакція п.5 Порядку № 1078 передбачає, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Аналіз редакцій норми пункту 5 Порядку № 1078 дозволяє прийти до висновку, що до грудня 2015 зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць було визначено як підстава для зміни базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для цілей визначення наявності або відсутності підстав для нарахування індексації.

Отже, до 01.12.2015 року будь-яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації.

Таким чином, базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання виключно тарифних окладів працівника.

Редакція ж вказаної норми, яка діє з 01.12.2015, покладає обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення військовослужбовців) на підприємства, установи, організації у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації з урахуванням базового місяця, в якому відбулося підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання тарифних ставок (окладів).

Тобто, лише з 01.12.2015 на зміну базового місяця для нарахування індексації стало впливати виключно підвищення тарифних ставок (окладів).

При цьому, в якості підстави для зміни базового місяця Порядок № 1078 визначає саме зміну тарифних окладів, що відбулась після набрання чинності новою редакцією пункту 5 Порядку, передбаченою Постановою КМУ від 09.12.2015 № 1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів. Також суд зазначає, що внесені до п.5 Порядку № 1078 зміни нормативно не встановили нового базового місяця для обрахунку індексації.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги щодо нарахування та виплати індексації із застосуванням для її розрахунку в спірний період базового місяця січня 2008 року задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вимог зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 року у розмірі місячного грошового забезпечення з урахування у складі такого (грошового забезпечення) щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, судом зазначається наступне.

Стосовно вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_3 щодо розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату донарахованих сум, судом встановлено наступне.

Положеннями Закону №2011-XII визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин другої та третьої цієї статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

За приписами частини четвертої вказаної статті грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Слід зауважити, що грошова допомоги на оздоровлення надається у розмірі місячного грошового забезпечення, складові якого не є тотожними складовим грошового забезпечення, встановленого частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ.

При цьому, вказані норми Закону №2011-ХІІ не містять визначення складових, які повинні входити до складу саме щомісячного грошового забезпечення при грошової допомоги на оздоровлення.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Суд ураховує теоретико-методологічне значення Рішення Конституційного Суду України 09.07.1998 №12-рп/98 у справі №17/81-97 за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство"), де зазначено, що терміном "законодавство" охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Колегія суддів вважає за можливе поширити вищезазначені міркування на загальний контекст справи, що розглядається.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги регламентовано постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова №1294) та Інструкцією "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 №260 (далі - Інструкція №260, чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункт 30.4 пункту 30 розділу ХХХ Інструкції №260).

Виплата щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям здійснювалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (надалі - Постанова №889), підпунктами 1, 2 пункту 1 якої встановлено, що така винагорода виплачується: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 постанови №889).

На виконання постанови №889 наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 вересня 2012 р. за № 1540/21852, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі Інструкція № 595), п.п. 1, 8 якої було передбачено, що ця Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода). Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» від 24.10.2016 № 550, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2016 р. за № 1470/29600 (набрав чинності з 16.12.2016), затверджено нову Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі Інструкції № 550) та визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за №1194/18489.

За приписами пункту 1 цієї Інструкції, вона визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі -винагорода).

Одночасно пунктом 8 Інструкції №550 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України та Міністру оборони України віднесено встановлення складових щомісячного грошового забезпечення, з якого повинна бути обчислена грошова допомога на оздоровлення.

Враховуючи, що постанова №1294 та Інструкції №595, №550, №260 прийняті саме на виконання вищевказаних повноважень, при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення слід застосовувати вищевказані нормативно-правові акти, якими встановлено базу щодо обраховування щомісячного грошового забезпечення для нарахування та виплати, зокрема, одноразової грошової допомоги на оздоровлення, а тому відповідач, який керувався ними у спірних відносинах, діяв правомірно.

Положення Інструкції № 595 (пункт 8) та Інструкції №550 (пункт 8) у системному зв`язку з нормами Інструкції № 260 (пункт 30.4) містять застереження саме щодо щомісячної додаткової грошової винагороди, яка має щомісячний характер, однак не враховуються при обчисленні розміру щомісячного грошового забезпечення.

Це означає, що законодавець запроваджуючи таку виплату, як щомісячна додаткова грошова винагорода, окремими нормативними актами визначив цю виплату такою, що може виплачуватись щомісячно, проте її особливістю є те, що вона не включається до складових щомісячного грошового забезпечення, з яких обчислюється одноразова грошова допомога на оздоровлення, передбачена нормами Закону №2011-XII для військовослужбовців.

Вищенаведена правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 липня 2020 року по справі №820/5473/17 щодо правил обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки обрахунок сум грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні, хоча й регулюються різними нормами права, однак мають однакову базу обчислення.

Вказана правова позиція Верховного Суду є останньою практикою щодо вирішення спірного питання і у відповідності до позиції Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 у постанові від 30.01.2019 підлягає врахуванню.

А тому, вимоги заявленого позову в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Стосовно визнання протиправною бездіяльність та відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 на день звільнення 10.09.2017 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 -2017 роки загальним терміном 42 днів та вимог зобов`язального характеру в цій частині позову, судом зазначаєшся наступне

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про відпустки" від 05.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон України "Про відпустки"), Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" встановлені види щорічних відпусток, а саме основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

Статтею 16-2 зазначеного Закону встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік".

Статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (п.12).

Згідно статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Статтею 10 Закону України "Про відпустки" розділу ІІ "Щорічні відпустки" регламентований порядок надання щорічних відпусток.

Згідно з пункту 8 частини 13 статті 10 Закону України "Про відпустки" щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказані норми аналогічні нормам п.12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Системний аналіз наведеного вище, дає підстави вважати, що позивачеві, який не використав щорічну додаткову відпустку, при його звільненні відповідачем повинно нараховуватись та виплачуватись компенсація за невикористану відпустку.

Слід зазначити, що Верховний Суд у рішенні від 16.06.2019 року по справі №620/4218/18 вказав, що відповідно до ч. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Рішенням Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року, залишено без змін рішення Верховного Суду від 16.06.2019 року у зразковій справі №620/4218/18, в якій також зазначено, що грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період 2016-2017 років, що на думку суду є протиправною бездіяльністю відповідача.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій з 2014 року, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 18.11.2014 року (а.с. 12).

Суд не погоджується з доводами відповідача, що виплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки ОСОБА_1 є передчасною. Інші доводи відповідача в цій частині позову висновків суду не спростовують.

З огляду на вищезазначене, а також враховуючи, що судом встановлено протиправну бездіяльність, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплати грошову компенсацію на невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу, як учаснику бойових дій за період 2015-2017 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби .

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) в частині нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарні роки без включення у розрахунок місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 та вимог зобов`язального характеру в цій частині позову, судом зазначається наступне:

Згідно з п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до ст. 27 Закону України від 03.04.2003 №661-IV «Про Державну прикордонну службу України» (надалі - Закон №661-IV), фінансування діяльності Державної прикордонної служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законодавством. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Згідно з ст. 16 Закону №661-IV, умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ. Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, яке затверджено ПКМУ від 16.10.2014 року №533, Адміністрація Державної прикордонної служби України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні. Адміністрація Держприкордонслужби у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

На виконання вищезазначених приписів законів видано Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби України (далі-Інструкція) затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за №854/32306.

Пунктом 1 Інструкції установлено, що цю Інструкцію розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про Державну прикордонну службу України», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, які визначають види та розміри надбавок для виплат військовослужбовцям.

Згідно з пп. 1 п. 9 розділу V Інструкції, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у ньому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

Враховуючи вищенаведені правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача у не здійсненні ОСОБА_1 розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які отримував позивач під час проходження військової служби та зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок, з урахуванням виплачених сум.

Щодо частини позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо невиконання наказу Голови Державної прикордонної служби України від 03.08.2017 № 789-ОС «По особовому складу» про виплату ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та вимог зобов`язального характеру про нарахування та виплату Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 5000 грн., судом встановлено наступне.

Як встановлено за матеріалами справи, наказом Голови Державної прикордонної служби України від 03.08.2017 № 789-ОС «По особовому складу» пункт наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2016 № 212-аг щодо накладення на полковника ОСОБА_2 (Е-186737) дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю», пункт наказу Голови Державної прикордонної служби України від21.05.2016 № 438-ос щодо припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби у запас полковника ОСОБА_2 (Е-186737); наказ Голови Державної прикордонної служби України від 25.05.2016 № 455-ос.

Зазначеним наказом від 03.08.2017 № 789-ОС «По особовому складу» полковника ОСОБА_2 (Е-186737) поновлено на військовій службі та на посаді начальника Окремого відділу внутрішньої безпеки по Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України з 26 травня 2016 року.

Зараховано полковника ОСОБА_1 у розпорядження начальника Східного регіонального управління згідно з підпункту 1 пункту 127 Положення.

Начальнику Східного регіонального управління (І категорії) в установленому законодавством порядку вирішити питання щодо виплати полковнику ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 травня 2016 року.

З повідомлених сторонами обставин судом встановлено, що Східним регіональним управлінням виконано наказ Голови Держави прикордонної служби України від 03.08.2017 №789-ОС та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, що не заперечується й самим позивачем.

Позивачем не наведено жодних належних та допустимих доказів, які обґрунтовують вимогу до Східного регіонального управління щодо несплати моральної шкоди в розмірі 5000 грн. за наказом Голови Державної прикордонної служби України від 03.08.2019 №789-ОС.

Крім того, питання щодо стягнення моральної шкоди вирішено в рамках справи №826/9608/16 за позовом ОСОБА_1 .

Тому, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 139, 241 247, 255, 257, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (пров. Інженерний, буд. 7, а/с 4193,м. Харків,61166, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність та відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 на день звільнення 10.09.2017 компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 -2017 роки загальним терміном 42 днів;

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 -2017 роки загальним терміном 42 днів із місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з урахування у складі такого (грошового забезпечення) щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) в частині нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарні роки без включення у розрахунок місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням раніше проведених виплат одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену п. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарні роки із включення у розрахунок місячного грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст. 297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

У зв`язку із перебуванням судді Кухар з 26.01.2021 року по 02.02.2021 року на лікарняному, повний текст рішення складено 03 лютого 2021 року.

Суддя Кухар М.Д.