Справа № 380/3142/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3142/20 пров. № А/857/12480/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Павліш О.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву Приватного підприємства «Б.М.В.» про ухвалення додаткової постанови стосовно стягнення судових витрат, понесених під час розгляду апеляційних скарг Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2020р. і на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р. в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Б.М.В.» до Головного управління ДПС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії,-

В С Т А Н О В И В:

16.04.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) Приватне підприємство «Б.М.В.» (надалі позивач, ПП «Б.М.В.») звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2019р., винесене Головним управлінням ДПС у Львівській обл. (надалі відповідач, ГУ ДПС у Львівській обл.); стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 3750 грн. та витрати на професійну правничу допомогу (а.с.2-11, 32-34).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській обл. № від 05.12.2019р.; стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 3750 грн. (а.с.90-92).

22.09.2020р. за допомогою засобів електронного зв`язку на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання ПП «Б.М.В.» про стягнення витрат на надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській обл. витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10000 грн. (а.с.94-95).

Згідно додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р. заяву ПП «Б.М.В.» задоволено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській обл. на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн. (а.с.114-115).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020р. апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2020р. в адміністративній справі № 380/3142/20 залишено без задоволення, а вказане рішення суду без змін; понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладені на апелянта ГУ ДПС у Львівській обл. (а.с.175-181).

Також постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020р. апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській обл. на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р. в адміністративній справі № 380/3142/20 залишено без задоволення, а вказане рішення суду без змін. (а.с.182-187).

29.12.2020р. представник адвокат Науменко І.В., діюча від імені та в інтересах ПП «Б.М.В.», скерувала за допомогою засобів електронного зв`язку до апеляційного суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій просила винести додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. (а.с.189-190).

В судовому засіданні від 02.02.2021р. представником відповідача долучено до матеріалів справи відзив на заявлене клопотання, в якому останній просить у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити (а.с.205-206).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви про винесення додаткової постанови та наявність підстав для відмови в її задоволенні, з огляду на наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 07/2020 від 09.01.2019р., укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням /АО/ «Пролекс» (а.с.191-195).

На підтвердження надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції позивачем представлено копію додатку від 22.10.2020р. до договору про надання правової допомоги; копію детального опису робіт, виконаних адвокатом у суді апеляційної інстанції (а.с.195, 196).

Так, згідно з додатком від 22.10.2020р. до договору про надання правової допомоги сторонами погоджено фіксовану суму гонорару адвоката в розмірі 5000 грн. за представництво клієнта в апеляційному суді.

Відповідно до детального опису робіт, виконаних адвокатом у суді апеляційної інстанції, до складу таких робіт включено:

підготовка відзиву на апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2020р.; відправлення суду та відповідачам 2 год.;

підготовка відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р.; відправлення суду та відповідачам 1 год.;

підготовка та подання до суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу; відправлення відповідачам та суду 1 год.

Також в матеріалах справи є наявний ордер серії ВС № 1049828 від 10.12.2020р. на надання правової допомоги та представництво інтересів у Восьмому апеляційному адміністративному суді, виданий адвокату АО «Пролекс» Науменко І.В. (а.с.152).

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом АО «Пролекс» в суді апеляційної інстанції. Відсутність акту приймання-передачі послуг за сукупності представлених інших документів не спростовує наведені висновки апеляційного суду.

Між тим, доказів реального понесення таких витрат (фактичної сплати коштів на рахунки адвокатського об`єднання) позивачем не представлено.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі 5000 грн.

Стосовно можливості стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті позивачем (без надання документів про їх сплату), колегія суддів зазначає про наступне.

В аспекті вимог процесуального закону та сформованої Верховним Судом позиції, яка викладена у постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, такі витрати є несплаченими на момент винесення судового рішення саме з об`єктивних причин.

Звідси, такий механізм відшкодування витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті, не може стосуватися неоплачених витрат на правову допомогу через порушення стороною своїх договірних зобов`язань по оплаті при наявності наданих адвокатом послуг.

В цілях з`ясування суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає сплаті позивачем, в аспекті норми ст.134 КАС України, колегія суддів здійснює правовий аналіз договору № 07/2020 від 09.01.2019р. про надання правничої допомоги і додатку від 22.10.2020р. до нього, умовами яких визначено порядок розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.3 наведеного додатку до договору про надання правничої допомоги виплата гонорару (винагороди) авансом здійснюється протягом 10 календарних днів з дати ухвалення Восьмим апеляційним адміністративним судом рішення/постанови в справі; оплата частина допускається.

Таким чином, умовами договору сторони погодили порядок проведення розрахунків, визначивши кінцеву (граничну) дату сплати коштів за надані послуги.

Інші умови оплати правових послуг договірними сторонами не визначено, із покликанням на діюче законодавство.

Станом на 02.02.2021р. докази оплати коштів за надані послуги апеляційному суду не представлені; причини їх несплати заявником не вказані, хоча визначений строк для їх сплати минув.

Звідси, спірні витрати на правову допомогу не понесені позивачем через його небажання сплачувати такі на підставі укладеного договору і додатку до нього.

Колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Враховуючи наведені обставини, приймаючи до уваги невиконання позивачем умов договору № 07/2020 від 09.01.2019р. про надання правничої допомоги в частині своєчасної оплати наданих послуг, заявлені до відшкодування витрати в розмірі 5000 грн. є непідтвердженими з вини самого позивача через його небажання нести такі.

Звідси, позивачем документально не підтверджено факт понесення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі, що вказує на відсутність понесення ним відповідних витрат.

За таких умов суд позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, постанові Касаційного господарського суду від 922/445/19 у справі № 922/445/19, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

Крім того, колегія суддів зауважує, що представником позивача заявлено до стягнення суму витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення суду, яким вирішено питання про відшкодування витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.

Зазначені вимоги про розподіл судових витрат не відносяться до позовних вимог, а під час перегляду додаткового рішення суду досліджувалися підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Отже, у розглядуваному випадку розгляд питання про відшкодування понесених витрат на правову допомогу в суді (оскарження додаткового рішення суду) не може призводити до несення стороною ще додаткових витрат на правову допомогу.

Враховуючи те, що наданими до справи документами витрати на правничу допомогу не підтверджено, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

З цих же мотивів згідно з ч.4 ст.252 КАС України правові підстави для винесення додаткової постанови є відсутніми.

Керуючись ст.ст.139, 143, ч.3 ст.243, ст.ст.252, 310, ч.2 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Приватного підприємства «Б.М.В.» про ухвалення додаткового судового рішення стосовно стягнення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), понесених під час розгляду апеляційних скарг Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2020р. і на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р. в адміністративній справі № 380/3142/20, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 03.02.2021р.