Справа № 580/3598/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3598/20 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Лащевської Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Черкаського обласного центру зайнятості про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення та визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаського обласного центру зайнятості, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Черкаського обласного центру зайнятості від 18.06.2020 № 409 у частині відмови у наданні допомоги у зв`язку з частковим безробіттям ФОП ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Черкаський обласний центр зайнятості повторно розглянути заяву про надання допомоги по частковому безробіттю від 16.06.2020 № 1 та призначити зазначену допомогу з дати зупинення діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку із введенням карантинних заходів, встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 та від 20.05.2020 № 392 (зі змінами та доповненнями), фактична діяльність позивача як фізичної особи - підприємця була зупинена, зокрема у період адаптивного карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641.

Позивач зазначає, що чинне законодавство України не обмежує право застрахованої особи на одночасне отримання різних видів соціального забезпечення (застрахована особа, отримуючи пенсію по інвалідності, має право одночасно отримувати допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу по безробіттю і навпаки).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що довідка про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення (скорочення) діяльності подається фізичними особами-підприємцями, окрім тих, які звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи, що вона отримувала пенсію по інвалідності, вказану довідку надавати, на думку апелянта, потрібно не було разом із заявою про надання допомоги у зв`язку з частковим безробіттям.

Як зазначає апелянт, оскаржуваний наказ порушує права, закріплені у статті 24 Конституції України та ставить позивача у нерівне становище з іншими застрахованими особами у розумінні Закону України «Про загальнообо`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з огляду на внесення змін до частини третьої статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що позивач не має права на отримання допомоги по безробіттю під час дії карантину, так як отримує пенсію, тобто дохід попри проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної інфекції, що суперечить меті надання такої допомоги.

Крім того. у відзиві відповідач просив розглядати справу без участі його представника.

Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 08.11.2019, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У той же час, останній відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 466079 встановлено 2 групу інвалідності.

19 березня 2020 року ФОП ОСОБА_1 прийнято наказ № 1, згідно якого на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 зупинено діяльність її як фізичної особи-підприємця з 19.03.2020.

У подальшому, 16.06.2020 позивачем подано до Черкаського міського центру зайнятості заяву № 1 про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, починаючи з 19.03.2020, до якої додано копію наказу про зупинення діяльності; відомості про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою та щодо якого виконуються вимоги частини третьої статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення».

При цьому, у наданих відомостях про фізичну особу-підприємця зазначено, зокрема про отримання позивачем пенсії.

Листом Черкаського міського центру зайнятості від 18.06.2020 №04-17/1022 заяву позивача відповідно до пункту 10 Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306 передано для розгляду Черкаському обласному центру зайнятості.

Наказом Черкаського обласного центру зайнятості від 18.06.2020 № 409 відмовлено у наданні допомоги по частковому безробіттю у зв`язку з тим, що право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину не мають застраховані особи, які отримують пенсію.

За результатами адміністративного оскарження наказу від 18.06.2020 № 409 Державним центром зайнятості Міністерства соціальної політики України повідомлено позивача про відсутність підстав для скасування наказу.

Не погоджуючись з таким наказом відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки особи, які отримують пенсію не мають право на допомогу по частковому безробіттю, що узгоджується з нормами Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 306, відтак підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначено Законом України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, вищевказаний Закон № 5067-VI було доповнено статтею 47-1 «Допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до частини першої статті 47-1 Закону № 5067-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину.

Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Частиною другою статті 47-1 Закону № 5067-VI передбачено, що для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи: 1) заяву у довільній формі; 2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності; 3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний державний орган і мають відмітку в паспорті), у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею; 4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Згідно частини третьої ст. 47-1 Закону № 5067-VI, право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Таким чином, частиною третьою статті 47-1 Закону № 5067-VI обмежено перелік застрахованих осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, шляхом виключення з такого переліку осіб, які отримують пенсію.

При цьому, розмір, порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята ст. 47-1 Закону № 5067-VI).

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року №306 затверджено Порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - Порядок №306).

Пунктом 1 Порядку №306 передбачено, що цей Порядок визначає механізм надання коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин), повернення зазначених коштів у разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася така допомога, а також її розмір.

Згідно пункту 3 Порядку №306, допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, в тому числі працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

У свою чергу, Порядком №306 передбачені дві форми бланка відомостей:

- при зверненні роботодавців, подаються відомості про осіб (найманих працівників), щодо яких виконуються вимоги частини третьої ст. 47-1 Закону № 5067-VI та зазначається про наявність пенсії, згідно з додатком 1 до Порядку;

- при зверненні фізичною особою-підприємцем, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги частини третьої ст. 47-1 Закону № 5067-VI та зазначається про наявність пенсії щодо себе згідно з додатком 1 до Порядку.

Таким чином, аналіз вищевикладених норм свідчить про те, що частина третя статті 47-1 Закону №5067-VI поширюється не лише на найманих працівників, як вважає позивач.

Відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку №306 для фізичних осіб - підприємців, які є застрахованими особами, та відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464) звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, допомога по частковому безробіттю на період карантину надається з розрахунку двох третин розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Пунктом 22 Порядку №306 встановлено, що кошти для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину не надаються роботодавцям/фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, якими не дотримано вимоги ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та цього Порядку.

У той же час, пункт 4 Порядку №306 не визначає осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до статті 47-1 Закону № 5067-VI , а встановлює лише розмір такої допомоги.

У свою чергу, частиною четвертою статті 4 Закону №2464 передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, до визначеного частиною четвертою ст. 4 Закону №2464 переліку осіб належать як особи, які отримують пенсію, так і особи, які отримують соціальну допомогу.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що норми пункту 3 та 4 Порядку №306 необхідно застосовувати у системному зв`язку з положеннями Закону № статті 47-1 Закону №5067-VI , що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, оскільки згідно частини третьої ст. 47-1 встановлено, що особи, які отримують пенсію - не мають право на допомогу по частковому безробіттю.

У подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №600 «Деякі питання надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» пункт 3 Порядку №306 викладено у новій редакції: «допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 25 та статті 26 Закону України «Про відпустки» (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою (крім осіб, які отримують пенсію) та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник».

Таким чином, вищевказане свідчить про те, що з метою виключення можливості довільного трактування вимоги частини третьої статті 47-1 Закону №5067-VI, законодавцем внесено зміни та виправлено законодавчу колізію.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до відповідача із заявою про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину позивачем у відомостях про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги частини третьої ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» зазначалось про наявність у неї пенсії.

Пунктом 2 Порядку №306 закріплено, що термін «пенсія» вживається у цьому Порядку у значенні, наведеному в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно абз. 22 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності та остання отримує пенсію по інвалідності.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 не має права на отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримує пенсію, а отже має дохід попри проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, що суперечить меті надання такої допомоги.

Посилання апелянта на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» 02 грудня 2020 року №1030-IX було внесено зміни до частини третьої статті 47-1 Закону №5067-VI та викладено у наступній редакції: «право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини» колегія суддів оцінює критично, оскільки цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 20 грудня 2020 року та на момент виникнення спірних правовідносин (червень 2020 року) норми частини третьої статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку №306 не передбачали можливість надання допомоги з огляду на отримання такими особами пенсії.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук