Справа № 300/1835/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1835/20 пров. № А/857/14531/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Тимощук О.Л. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1835/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди завданої внаслідок прийняття органом державної влади нормативно-правового акту, що визнаний неконституційним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь шкоду завдану внаслідок прийняття органом державної влади нормативно-правового акту, що визнаний неконституційним, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 83847, 83 грн по утриманню податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, якими передбачалося відрахування з довічного грошового утримання судді у відставці податку на доходи фізичних осіб та військового збору, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018 визнані неконституційними. У зв`язку із тим, що законом, який визнаний неконституційним здійснювалися відповідні відрахування, на переконання позивача суми недоотриманого довічного грошового утримання вважаються збитками в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України, а тому, відповідно до приписів статей 56, 152 Конституції України та 1166, 1175 Цивільного кодексу України підлягають відшкодуванню державою шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України в сумі 83847, 83 грн в частині утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.10.2010 адміністративний позов задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду, завдану законом, що визнаний неконституційним, у розмірі 83847, 83 грн.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Конституційним судом підкреслена неприйнятність зменшення законодавцем розміру довічного грошового утримання судді як складової суддівської незалежності. Визнавши неконституційними положення Податкового кодексу України, Конституційний Суд України припинив незаконне обмеження права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначеного у відповідності до вимог статті 130 Конституції України та Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів». Зазначив, що Європейський суд з прав людини, зокрема, керується принципом захисту «законних очікувань» (reasonable expectations), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права. Розглядаючи даний принцип, на переконання суду першої інстанції, він в повній мірі підлягає застосуванню в контексті даної адміністративної справи. Приймаючи до уваги пряму дію статті 152 Конституції України, у позивача, сформувалися правомірні очікування на отримання співмірного відшкодування утриманих на підставі неконституційного закону податків.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Державна казначейська служба України, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що як слідує з резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27.02.2018, положення абзацу першого пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином в силу ст. 58 Конституції України, дія абзацу 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України втратила чинність з 27.02.2018 та зворотної сили не має.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що суд першої інстанції в ухваленому рішенні посилався на всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку і вказав чому він прийшов до висновку про задоволення позову. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивача 30.10.2009 звільнено з посади судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області в зв`язку з поданням заяви про відставку, про що здійснений відповідний запис у трудовій книжці, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.6).

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII (далі - Закон № 1166) пункт 164.2 статті 164 Податкового кодексу України доповнено новим підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року, підпункт 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, за якою до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються «суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати».

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 02.06.2016 № 1411-VIII встановлено, що пенсії або щомісячне довічне грошове утримання оподатковуються, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року. Законом № 1411 також передбачено, що положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

До набрання чинності Законом № 1166, яким передбачено внесення змін до статті 164 Податкового кодексу України, пенсія громадян не підлягала оподаткуванню.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у рішенні дійшов висновку, що передбачене оспорюваним положенням Кодексу оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів зменшує його розмір та знижує досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Отже, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів не відповідає частині першій статті 126 Конституції України.

Позивач, 20.01.2020 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України та головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області із заявою про відшкодування шкоди завданої законом, який визнано неконституційним. На що орган пенсійного фонду листом № 240-103/Б-02/8-0900/20 від 20.02.2020 відмовив у поверненні коштів, вказавши, що положення закону втратили дію з моменту визнання його неконституційним (а.с.15). Листом № 13-12-10/276 від 24.01.2020 головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області повідомило про відсутність компетенції щодо вказаного питання (а.с.17).

Також Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області супровідним листом №145-111/Б-02/8-0900/20 від 12.02.2020 (а.с.8) надало позивачу довідку про утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору, який передбачено з січня 2015 року по лютий 2018 року утримання податку на доходи фізичних осіб 83847,83 грн та військового збору 7405,66 грн.

Позивач 03.02.2020 з метою повернення податку на доходи фізичних осіб звернувся до Державної казначейської служби України, на що листом №5-11-11/5243 від 17.03.2020 отримав відповідь, що у разі надходження до органів Казначейства документів, зазначених в пункті 6 Порядку №845 або пункті 5 Порядку №787, останнім будуть здійснені дії щодо повернення утриманого податку з доходів фізичних осіб та військового збору (а.с.20-21).

Позивач вважаючи такі відповіді відповідачів протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом163.1 ст.163 Податкового кодексу України було передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166 до Податкового кодексу України внесено зміни, які набрали чинності з 01.07.2014 року, згідно з якими ст. 164 ПК України доповнено новим пунктом 164.2.19, відповідно до якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, у частині такого перевищення.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71 до зазначеного підпункту ПК України внесено нові зміни, що набрали чинності з 01.01.2015 року, згідно з якими оподаткуванню податком підлягали суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно закону) або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищував три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 02.06.2016 № 1411-VІІІ, який набрав чинності з 01.07.2016 року, пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України викладено в наступній редакції: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищувала десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), з 01.07.2016 підлягали оподаткуванню.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року № 1-р/2018 (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Згідно ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відтак, до 27.02.2018 органи Пенсійного фонду зобов`язані були здійснювати свою діяльність у спірних правовідносинах у відповідності до чинного на час здійснення дій законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 466/7720/16-а.

Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.

З довідки про утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору при виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 від 31.01.2020 року № 79 слідує, що до часу ухвалення Конституційним Судом України рішення від 27.02.2018 за №1-р/2018, проводилось утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з щомісячного довічного грошового утримання позивача (а.с. 9, 10).

Таким чином, суд вважає, що пенсійним органом правомірно, на підставі норм Податкового кодексу України, що діяли до 27.02.2018, тобто до ухвалення Конституційним Судом України рішення № 1-р/2018, відраховано та утримано із суми нарахованого позивачеві щомісячного довічного грошового утримання податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, враховуючи, що у вказаному вище рішенні Конституційним Судом України визначено, що положення Податкового кодексу України, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом цього Рішення.

Щодо вимоги позивача про стягнення майнової шкоди, яку позивач розуміє, як недоотримані ним доходи в розмірі утриманих податків через прийняття неконституційного закону Верховною Радою України, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1175 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Статтею 21 Цивільного кодексу України врегульовано визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода) (стаття 22 Цивільного Кодексу України).

Враховуючи системний аналіз зазначених вище норм законодавства, колегія суддів вважає, що недоотриманий позивачем розмір пенсії не може вважатися збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України. Крім цього, відсутній встановлений законом порядок відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Також суд вважає у цьому випадку безпідставним посилання позивача на ст. 1175 Цивільного кодексу України, оскільки вказана норма закону стосується відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

Разом з цим, відповідачі не приймали жодного нормативного акта щодо позивача, який визнаний незаконним і скасований.

Під час розгляду вказаного спору судом встановлено, що відсутні елементи складу правопорушення, оскільки не встановлено дій відповідача, спрямованих на справляння з його щомісячного довічного грошового утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також вини органу казначейства у недоотриманні позивачем щомісячного довічного грошового утримання, що утримана і відрахована з його щомісячного довічного грошового утримання в порядку, встановленому Податкового кодексу України у оспорюваний період, тобто до ухвалення рішення Конституційного Суду України.

Отже, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності відповідачів.

Відтак, позивачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди позивачеві відповідачами, у зв`язку із чим відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності органу казначейства.

Крім цього, до повноважень відповідачів не відносяться питання нарахування та утримання з суми щомісячного довічного утримання позивача сум податку та військового збору.

Разом з цим, при вирішенні спору суд застосовує практику Європейського суду з прав людини у відповідності до положень КАС України.

Так, у п. 25 рішення від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» (заява № 43331/12) Європейський суд з прав людини зауважив, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

У п. 26 цього рішення Суд, зокрема зазначив, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

У п. 27, 28 цього Рішення Європейський суд з прав людини наголосив на необхідності внесення змін до закону у відповідності із законодавчо визначеною процедурою та зазначив, що «зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю».

Отже, зменшення державою призначених соціальних виплат шляхом внесення відповідних законодавчих змін не суперечить вимогам чинного законодавства та принципам міжнародного права.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, з огляду на встановлені обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що в оспорюваний період утримання з довічного щомісячного грошового забезпечення податку з доходів відбувалося на підставі норм чинного на той час законодавства, тому ознака протиправності дій відповідачів чи пенсійного органу відсутня, в результаті чого вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 300/1835/20 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель