Справа № 360/14/21
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/14/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови № 63698723 від 23.11.2020 про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (далі Клименко Р.В., приватний виконавець, відповідач), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження № 63698723 від 23.11.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.11.2020 відповідач виніс постанови про: 1) відкриття виконавчого провадження № 63698723, відповідно до якої на підставі виконавчого напису № 38236, виданого 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Пораєм Олегом Станіславовичем, постановлено стягнути з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість у вигляді 19981,00 грн; 2) про стягнення з боржника основної винагороди по ВП № 63698723 від 23.11.2020 у сумі 1998,15 грн; 3) стягнення з боржника суми мінімальних витрат по ВП № 63698723 від 23.11.2020 у розмірі 669,00 грн.

Позивач зазначає, що виконавчим округом вказаного приватного виконавця є місто Київ. Позивач вказує, що зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , рухомого та нерухомого майна у місті Києві не має.

Відповідачем було вказано в оскаржувані постанови адреса фактичного проживання позивача: АДРЕСА_2 .

На думку позивача, жоден з доданих товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» документів, а саме: ні кредитний договір, ні будь-який інший документ не вказує на можливе місце проживання його саме в місті Києві.

Таким чином, на думку позивача, відповідач не мав права приймати до виконання виконавчий документ не за місцем проживання боржника.

На підставі зазначеного позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження № 63698723 від 23.11.2020.

Ухвалою від 11.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (арк. спр. 21).

Ухвалою суду від 27.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі (арк. спр. 30-31).

04.12.2020 до відділу діловодства та обліку звернень (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 4836/2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав правомірності прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження. У виконавчому написі №38236 від 08.09.2020, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., було зазначено місце проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 . Тобто, виконавчим документом визначено, що місце проживання боржника знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва, що і було підставою для вчинення виконавчих дій, зокрема відкриття виконавчого провадження в окрузі міста Києва (арк. спр. 57-59).

Сторони в судове засідання не прибули, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частини дев`ятої статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено таке.

В провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича знаходиться виконавче провадження № 63698723 щодо примусового виконання виконавчого напису № 38236, виданого 23.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 19981,51 гривень (арк. спр. 68-79).

Відповідно до заяви від 20.11.2020 про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 19981,51 гривень, зазначена адреса реєстрації боржника: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 (арк. спр. 68).

23 листопада 2020 року відповідачем прийнято постанову ВП № 63698723 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 19981,51 грн (арк. спр. 73).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

На підставі частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Тобто, відповідно до Закону № 1404 виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 19981,51 гривень (далі - виконавчий напис) є виконавчим документом, який може бути пред`явлений до примусового виконання.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 4 Закону № 1404 у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Виконавчий напис зазначеним вимогам відповідає.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами частини другої статті 5 Закону № 1404 приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Таким чином, приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. наділений повноваженнями здійснювати примусове виконання виконавчих написів нотаріуса.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1404 право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом № 1404-VIII.

За правилами частини першої, другої статті 24 Закону № 1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону № 1404 знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що і Закон № 1404, і Закон № 1403-VIII визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Згідно приписів пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону № 1404).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону № 1404).

Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, в редакції чинної у спірний період, (далі - Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Аналіз наведених вище норм дозволяє дійти висновку про те, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження для їх виконання, якщо не виявлено жодної з передбачених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження.

Слід зазначити, що ані Законом № 1404, ані Інструкцією № 512/5 не передбачено проведення приватним виконавцем виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

З копії паспорту ОСОБА_1 НОМЕР_1 вбачається, що місцем реєстрації позивача є: м. Сєвєродонецьк, Луганська область (арк. спр. 8).

Згідно з довідкою Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Луганської області від 29.12.2020 № 13936 зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 з 22.12.1987 по теперішній час: АДРЕСА_5 (арк. спр. 11).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулося до відповідача із заявою про примусове виконання рішення, з проханням відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. від 08.09.2020 № 38236, де місце реєстрації боржника зазначено: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 (арк. спр. 68).

У виконавчому написі приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 08.09.2020 № 38236 зазначено найменування боржника: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації боржника: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 (арк. спр. 70).

Як стверджує приватний виконавець, саме зазначене у заяві про відкриття виконавчого провадження та виконавчому написі, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. від 08.09.2020 № 38236, місця проживання боржника і було підставою для вчинення виконавчих дій, зокрема відкриття виконавчого провадження в окрузі міста Києва.

Відповідно до статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно абзацу 5 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як зазначено у статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію міст проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.

Отже, положення частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з частиною третьою статті 26 того ж Закону, щодо відомостей про «місце проживання», «місце перебування» чи «місцезнаходження» особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання адже, в Законі України «Про виконавче провадження» застосовуються всі три окремих поняття.

На підставі зазначеного вище, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем, правомірно, та виходячи із зазначеної стягувачем у заяві про примусове виконання рішення інформації про місце проживання боржника, відкрито виконавче провадження за місцем проживання боржника та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2020 ВП № 63698723.

Суд також звертає увагу на положення статті 24 Закону № 1404, за приписами якої право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить безпосередньо стягувачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 25.01.2019 у справі № 511/1342/17.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2020 ВП №63698723, оскільки відповідач діяв у відповідності до вимог ст.ст.24,26 Закону України «Про виконавче провадження» та підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на час відкриття виконавчого провадження не мав.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу відповідно до приписів статті 139 КАС України не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2020 ВП № 63698723 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Захарова