Справа № 380/7940/20
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №№380/7940/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

04 лютого 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Карп`як О.О., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника позивача про призначення справи до розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про стягнення заборгованості за несвоєчасну виплату, компенсації вартості за неотримане речове майно,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління Служби безпеки України у Львівській області (79012, м. Львів, вул. Вітовського, 55) у якому просить:

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні щодо компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 08.12.2017 по 19.09.2019 у розмірі 367580, 46 грн.;

- стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 29 вересня 2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в поряку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк протягом - п`яти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом подання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для його поновлення.

02 лютого 2021 року позивачем на усунення недоліків ухвали суду, подано клопотання про призначення справи до розгляду.

З наданих пояснень, судом встановлено, що представник позивача жодним чином не обґрунтував поважність причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом на виконання вимог ухвали суду від 28 грудня 2020 року, а лише вказав про те, що висновки суду викладені в ухвалі про залишення позову без руху є помилковими та не відповідають суті позову, оскільки предметом позову ОСОБА_1 , є не власне компенсація за неотримане речове майно (оскільки таку позивач отримав), а стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за неотримане речове майно. Тому вважає, що строк звернення до суду з адміністративним позовом слід обраховувати не з дати звільнення позивача зі служби, а з 16.09.2020, коли відповідач повідомив про несвоєчасну виплату невиплаченої при звільненні компенсації за неотримане речове майно.

Вирішуючи дане клопотання суд керувався наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України; у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частиною першою статті 122 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 123 КАС України встановлено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 зазначив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22.02.2012 у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Отже, для обрахунку строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Юридично значимі обставини в межах цих правовідносинах є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічного правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 420/5945/19.

В поданому адміністративному позові позивач вказує, що з 20.08.1996 року по 08.12.2017 року проходив службу в УСБУ у Львівській області на офіцерських посадах, після чого позивач був звільнений у запас.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі наказу начальника УСБУ у Львівській області від 01.12.2017 року № 910-ОС, позивачу було виплачено на картковий рахунок в ЛОУ АТ «Ощадбанк» грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 973, 60 грн., платіжним дорученням № 2237 від 26.12.2017 та в сумі 14 398, 51 грн., платіжним дорученням №872 від 23.06.2018 р. Згідно наказу начальника УСБУ у Львівській області від 01.07.2019 року № 376-ОС платіжним дорученням № 1477 від 19.09.2019 року, позивачу донараховано та виплачено на картковий рахунок в ЛОУ АТ «Ощадбанк» грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 17 830, 60 грн.

Суд звертає увагу, що датою, з якої позивач мав би дізнатися про порушення своїх прав, є дата проведення з ним розрахунку 19.09.2019 року.

У контексті обставин цієї справи суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні обмежено строками.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду після остаточного розрахунку з ним 19.09.2019 лише 28.09.2020, то він дійсно пропустив встановлений законом строк звернення до суду з позовом у цій справі.

З наданих пояснень, судом встановлено, що представник позивача жодним чином не обґрунтував поважність причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом, не подав до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для його поновлення на виконання вимог ухвали суду від 28 грудня 2020 року.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, датою, з якої позивач мав би дізнатися про порушення своїх трудових прав, є дата отримання ним нарахованих сум. Оскільки від цієї дати (19.09.2019) минуло більше трьох місяців, відтак наявні передбачені процесуальні законом підстави для залишення цього позову без розгляду.

Подібні висновки щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені викладені у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 802/28/16-а, від 20.06.2018 у справі № 823/761/17, від 09.08.2019 у справі № 420/5793/18, від 30.06.2020 у справі № 360/4889/19.

Також відповідно до частини 15 статті 171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 122, 123, 171, 240, 241-243, 256, 293, 294 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про стягнення заборгованості за несвоєчасну виплату, компенсації вартості за неотримане речове майно, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Повне судове рішення складено 04.02.2021 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна