Справа № 240/15291/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Житомир справа № 240/15291/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови здійснити йому перерахунку (донарахування) вихідної допомоги при звільненні згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 154 від 04 липня 2016 року, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення (з урахуванням усіх виплат та доплат, які отримав після звільнення за період проходження військової служби до 04.07.2016) за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення для обрахунку суми щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок (донарахування) та виплатити різницю розміру вихідної допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує, тим що проходив військову службу в Збройних Силах України, звільнений з Військової частини НОМЕР_1 (Військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) та виключений зі списків особового складу частини.

Вказує, що при звільненні було нараховано та виплачено йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зазначає, що в березні 2020 року дізнався про порушення своїх прав щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, у зв`язку із чим звернувся до відповідача з вимогою провести донарахування такої виплати, однак відповідачем відмовлено у здійсненні донарахування.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено позивачу строк для подання до суду відзиву на позов.

20.10.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву №5974 від 12.10.2020 (а.с.25-27), у якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилається на їх безпідставність та необґрунтованість.

Наголошує, що додаткова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, зокрема, одноразової допомоги в разі звільнення.

Звертає увагу суду, на порушення позивачем строку звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до наказу №01-95-в від 29.12.2020 (у період з 04.01.2021 до 15.01.2021) суддя Єфіменко О.В., перебувала у щорічній відпустці, а тому розгляд даної справи судом відкладався.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України.

Відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 26-РС від 15.06.2016 (а.с.11) позивача звільнено з військової служби у запас та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 154 від 04.07.2016 (а.с.10) виключено із списків особового складу частини.

Як вказує позивач, в липні 2016 року йому нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що не заперечується відповідачем.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.10.2017 у справі №295/10585/17, яке набрало законної сили, визнано право позивача на призначення та отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, до якого включена, зокрема, щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с.12-14).

20.03.2020 позивач звернувся із заявою до командира Військової частини НОМЕР_1 про донарахування розміру одноразової грошової допомоги при звільненні за кожен повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона нараховується, щомісячної додаткової грошової винагороди. Просив здійснити виплату суми перерахунку (а.с.17).

Листом №2200 від 20.03.2020 ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 повідолено позивача про те, що при звільненні було нараховано та виплачено одноразову допомогу в разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення без урахування додаткової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» №889 від 22.09.2010.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон України №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною другою статті 9 Закону України №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами ч.4 ст. 9 цього ж Закону передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (чинна на момент звільнення з військової служби, далі - Постанова №1294), установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" №889 від 22.09.2010 (чинної на момент звільнення з військової служби, далі - Постанова №889) уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Так, як свідчать матеріали справи, позивача звільнено з військової служби Збройних Сил України та на момент такого звільнення останній набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ.

Втім, вказана одноразова грошова допомога при звільненні позивачу нарахована та виплачена, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення без урахування додаткової винагороди.

Свої дії, щодо неврахування до одноразової грошової допомога при звільненні позивачу додаткової винагороди (60%) відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 № 550 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 11 листопада 2016 року за № 1470/29600 (далі - Інструкція) додаткова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, зокрема до одноразової грошової допомоги при звільненні. При цьому вказано, що до грошового забезпечення, які звільняються за станом здоров`я включаються за штатною посадою, оклад за війсбковим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Таким чином, відмова відповідача ґрунтується на нормах Інструкції, виданої на виконання Постанови №889.

Однак, під час розгляду даної справи, суд застосовуючи вищезазначені норми Інструкції, як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Слід вказати, що оскільки, частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2019 у справі №826/3398/17.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

При цьому, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17 викладені у постанові від 06.02.2019, відповідно до яких до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Як було встановлено Богунським районним судом м.Житомира під час розгляду справи №295/10585/17, відповідно до довідки ТВО командира військової частини НОМЕР_1 за №1080 від 29.03.2017 позивачу була нарахована серед інших виплат щомісячна додаткова грошова винагорода, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, аналіз зазначеного не дає суду підстав вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення.

З огляду на викладене, Військова частина НОМЕР_1 протиправно не включила до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано останньому одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду грошового забезпечення, що передбачена Постановою №889.

Враховуючи викладене, відповідачем протиправно не здійснено новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, то у задоволенні даного клопотання відповідачеві слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, в обґрунтування заявленого клопотання про застосування строків позовної давності відповідач посилається на те, що, оскільки позивач отримав одноразову грошову допомогу при звільненні, а тому шестимісячний строк для оскарження рішення відраховується з моменту видання наказу № 154 від 04.07.2016.

Однак, вказані твердження не можуть бути обрані судом для вирішення судом питання про залишення даного позову без розгляду, оскільки зі змісту копії наведеного наказу вбачається, що він не містить розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, тоді як спірним питанням у даній справі є саме склад грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що позивачеві було відомо склад грошового забезпечення, з якого йому було розраховано розмір одноразова грошова допомога при звільненні ще у 2016 році в порушення вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому, суд дійшов висновку, що за умови не надання відповідачем доказів того, що про порушення своїх прав позивачу було відомо ще у 2017 році, вказані твердження відповідача про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, а, відповідно, клопотання відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок (донарахування) вихідної допомоги при звільненні згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 154 від 04.07.2016, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення (з урахуванням усіх виплат та доплат, які отримав після звільнення за період проходження військової служби до 04.07.2016) за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення для обрахунку суми щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок (донарахування) та виплатити різницю розміру вихідної допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 03.02.2021.