Справа № 140/15796/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 140/15796/20 пров. № А/857/19/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року (суддя Валюх В.М., м. Луцьк) про відмову у забезпеченні позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання бездіяльності протиправною, заборону вчиняти дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Луцької міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі № 161/19709/19; заборонити Луцькій міській раді приймати рішення щодо надання у приватну власність громадянину ОСОБА_2 та членам його родини земельну ділянку з кадастровим № :41:019:0025; стягнути з відповідачів солідарно для відшкодування завданої моральної шкоди 334245,00 грн.

ОСОБА_1 27.11.2020 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив: заборонити виконавчому комітету Луцької міської ради вносити на розгляд Луцької міської ради питання щодо надання у приватну власність громадянину ОСОБА_2 та членам його родини земельної ділянки з кадастровим № :41:019:0025; заборонити Луцькій міській раді приймати рішення про надання у приватну власність громадянину ОСОБА_2 та членам його родини земельної ділянки з кадастровим № :41:019:0025.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в адміністративній справі відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати таку ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що Луцька міська рада може у будь-який час винести на розгляд ради питання та прийняти рішення про надання у приватну власність земельної ділянки з кадастровим № :41:019:0025, у зв`язку з чим не буде підстав для подальшого розгляду цієї справи. Забезпечення позову шляхом заборони Луцькій міській раді приймати рішення про надання у приватну власність громадянину ОСОБА_2 та членам його родини земельної ділянки з кадастровим № :41:019:0025 до набрання законної сили рішення суду у цій справі не вплине на вирішення спору по суті, однак буде стримуючим фактором для прийняття Луцькою міською радою завідомо незаконного рішення.

Відповідач процесуальним правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити, оскільки не знайшов достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний позивачем спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України (в редакції чинній на момент подання заяви про забезпечення позову), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем (заявником) на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною другою статті 151 КАС України визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Окрім цього, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізм, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, така обґрунтована тим, що з листа виконавчого комітету Луцької міської ради від 06.02.2020 вбачається, що ОСОБА_2 та членами його родини подано до Луцької міської ради документи з метою безоплатної приватизації земельної ділянки (кадастровий номер :41:019:0025), а тому існує загроза невиконання рішення суду в цій справі в частині заборони Луцькій міській раді приймати рішення щодо надання у приватну власність громадянину ОСОБА_2 та членам його родини земельної ділянки з кадастровим № :41:019:0025. Крім того, на переконання заявника, є ознаки очевидної протиправності можливого рішення про надання у приватну власність громадянину ОСОБА_2 та членам його родини земельної ділянки з кадастровим № :41:019:0025.

Разом з тим, судом встановлено, що листом виконавчого комітету Луцької міської ради від 06.02.2020 ОСОБА_1 повідомлено про зняття з порядку денного сесії Луцької міської ради питання щодо передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

При цьому, будь-яких інших доказів того, що Луцька міська рада може розглянути по суті вказане питання щодо передачі земельної ділянки, яка є предметом судового оскарження у цій справі, заявником не подано.

Відтак, аналізуючи наведені позивачем обставини про вжиття заходів забезпечення позову колегією суддів не встановлено підстав, передбачених статтею 150 КАС України, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення потрібно буде значних зусиль часу та витрат.

Посилання, без належного обґрунтування, на те, що не вжиття обраних заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист прав позивача та поновлення прав позивача буде неможливим, нічим не підтверджене, не є достатнім обґрунтуванням даної заяви, та не може свідчити про те, що невжиття заходів по забезпеченню позову в майбутньому може призвести до неможливості поновлення прав позивача.

За наслідками розгляду заяви про забезпечення позову, оцінки доводів та аргументів заявника та наданих ним доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки відсутні належні та допустимі докази, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду; а також відсутні докази очевидних ознак протиправності поведінки відповідача у спірних правовідносинах.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 150 КАС України, для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді питання про забезпечення позову неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст. 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року про відмову у забезпеченні позову у справі №140/15796/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року