Справа № 826/7925/16
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7925/16 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" до Офісу великих платників податків ДПС про скасування повідомлення - рішення № від 11.03.2016, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" з позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків, у якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11 березня 2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій відповідача, оскільки правопорушення вчинено не з вини позивача, оскільки через технічні проблеми з боку Державної фіскальної служби України була відсутня можливість подати на реєстрацію податкову накладну вчасно.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києві від 28 липня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову повністю.

Постановою Верховного Суду від 21 січня 2020 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі №826/7925/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Офісом великих платників податків ДПС подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини аналогічні, викладеним в Акті перевірки та разом з цим зазначає, що судом першої інстанції у порушення норм процесуального права не було належним чином досліджено письмові докази надані відповідачем, які підтверджують правомірність висновків акта перевірки на підставі яких податковим органом було прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення. Також, в апеляційній скарзі відповідач звертає увагу суду, що позивач визнає факт несвоєчасної реєстрації податкових накладних, проте вказана обставина була проігнорована судом першої інстанції. Крім того, апелянт зазначає що бездіяльність ДФС України не є предметом розгляду даного спору, а позивачем не надано доказів оскарження відповідної бездіяльності контролюючого органу у встановленому законом порядку.

За наведених обставин, апелянт вважає, що оскаржуване судове рішення є незаконним, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року та на підставі ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Позивачем, у свою чергу, було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

З огляду на викладені у відзиві обставини, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції вбачається з матеріалів справи, Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників на підставі пункту 200.10 статті 200 розділу V Податкового кодексу України, у порядку статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації Товариством з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" в ЄРПН податкових накладних, виписаних за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 19 лютого 2016 року №186/28-10-40-10/31202310.

При перевірці контролюючим органом було використано: реєстр податкових накладних з датою виписки податкових накладних з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року та датою реєстрації з 01 грудня 2015 року по 09 січня 2016 року, наявних в базах даних ДФС.

Перевіркою встановлено, що за результатами даних Єдиного реєстру податкових накладних за грудень 2015 року щодо термінів реєстрації ТОВ "Арсенал-Центр" податкових накладних/розрахунків корегувань, що підлягають наданню покупцям/продавцям - платникам податку на додану вартість, встановлено порушення ТОВ "Арсенал-Центр" законодавчо встановлених термінів для реєстрації податкових накладних/розрахунків корегувань для податкових накладних, перелік яких наведено на арк. 2-15 акта перевірки.

Позивачем 01 березня 2016 року надано заперечення №69 на акт камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних №186/28-10-40-10/31202310 від 19 лютого 2016 року.

Листом №5094/10/28-10-40-10-12 від 10 березня 2016 року позивачу повідомлено, що за результатами розгляду заперечення, поданого ТОВ "Арсенал-Центр" до акту від 19 лютого 2016 року №186/28-10-40-10/31202310 про результати камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних ТОВ "Арсенал-Центр" в ЄРПН Центральним офісом прийняте рішення, яким висновки зазначеного акту залишено без змін.

На підставі вказаного акта перевірки та виявлених порушень податковим органом 11 березня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 964173,11 грн. застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 96417,31 грн.; за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 166,67 грн. застосовано штраф в розмірі 20% у сумі 33,33 грн.

Загальна сума штрафу згідно вказаного податкового повідомлення-рішення становить 96450,64 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом до суду.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції, вказав що судам попередніх інстанцій необхідно було з`ясувати обставини щодо отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» нового посиленого сертифіката відкритого ключа на головного бухгалтера. Також, Верховним Судом зазначено, що невстановлення вказаних обставин позбавляє можливості достеменно перевірити, які фактичні причини призвели до реєстрації податкових накладних за грудень 2015 року з пропуском встановленого граничного строку такої реєстрації, та, як наслідок - визначити наявність/відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за такі порушення.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податкові накладні за грудень 2015 року, позивачем не могли бути зареєстровані вчасно через технічні обставини, які виникли з вини Державної фіскальної служби України, у зв`язку з чим у позивача відсутні умисел в вчиненні податкового правопорушення. Натомість, відповідачем не надано суду беззаперечні докази про порушення позивачем вимог законодавства при вчиненні реєстрації податкових накладних за грудень 2015 року.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що у даному випадку наявна вина позивача щодо несвоєчасної реєстрації податкової накладної, а тому оскільки відповідно до вимог чинного законодавства застосування до платника податків наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної, передбачених статтею 120-1 Податкового кодексу України можливе лише за наявності безпосередньої його вини, суд першої інстанції вирішив, що у відповідача відсутні правові підстави для притягнення ТОВ "Арсенал-Центр" до відповідальності та відповідно винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Переглядаючи справу за наявними доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21 січня 2020 року у даній справі, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин)єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

За умовами, визначеними пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Як встановлено судом, підставою для притягнення позивача до відповідальності стало встановлення контролюючим органом порушення ТОВ граничних строків реєстрації податкових накладних.

Водночас, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги стверджує, Товариство з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» своєчасно не мало можливості зареєструвати податкові накладні через безпідставне не прийняття ДПІ у Солом`янському районі ДФС у м. Києві договору про визнання електронних документів.

У свою чергу, Верховним Судом у постанові від 21 січня 2020 року у даній справі було зазначено, що допущення платником податку податкового правопорушення щодо недотримання граничного строку реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних має наслідком застосування відповідальності у вигляді штрафу, розмір якого залежить від кількості пропущених днів реєстрації.

При цьому, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вищенаведені приписи дають підстави для висновку про те, що саме протиправність дії/бездіяльності є обов`язковою умовою для визнання такої дії/бездіяльності правопорушенням. Відсутність вини платника податків унеможливлює можливість притягнення до відповідальності за податкові правопорушення.

Вирішуючи відповідне питання, судом встановлено наступні обставини.

16 грудня 2015 року з посади директора департаменту бухгалтерського та податкового обліку (головний бухгалтер) була звільнена ОСОБА_1 , а 17 грудня 2015 року на вказану посаду переведений ОСОБА_2 .

22 грудня 2015 року позивач повідомив контролюючий орган, що у зв`язку з прийняттям на роботу нового головного бухгалтера, товариство подало до ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві заяву форми 1-ОПП, яка отримана контролюючим органом, що підтверджується листом, відповіддю на адвокатський запит від 12 лютого 2020 року №479/АДВ/26-15-02-01-24.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 24 грудня 2015 року за допомогою програмного забезпечення «М.Е.Doc» до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві направлений договір про визнання електронних документів №241220151 від 24 грудня 2015 року з метою внесення інформації до системи подання документів в електронному вигляді щодо сертифікатів відповідальних осіб для подання податкових документів.

Проте, позивачем отримано квитанцію №2, реєстраційний номер документа № від 28 грудня 2015 року, в якій зазначено, що «відомості стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського та/або податкового обліку юридичної особи не відповідають реєстраційним даним в Єдиному банку даних.

Отже, колегія суддів зазначає, що наведені обставини, свідчать про те, що контролюючий орган порушив право позивача на реєстрацію договору про визнання електронних документів №241220151 від 24 грудня 2015 року, оскільки з 22 грудня 2015 року йому було відомо про зміну головного бухгалтера ТОВ «Арсенал-Центр», проте така інформація не відображена в Єдиному банку даних, що призвело до негативних наслідків для позивача, а саме відмови у прийнятті договору про визнання електронних документів №241220151 від 24 грудня 2015 року.

У зв`язку з цим, 29 грудня 2015 року позивачем повторно за допомогою програмного забезпечення «М.Е.Doc» до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві направлений договір про визнання електронних документів №291220153 від 29 грудня 2015 року.

Проте 30 грудня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» отримано квитанцію №2, в якій вказано, що відомості стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського та/або податкового обліку юридичної особи не відповідають реєстраційним даним в Єдиному банку даних.

Тому позивачем втретє 30 грудня 2015 року за допомогою програмного забезпечення «М.Е.Doc» до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві направлений договір про визнання електронних документів №301220153 від 30 грудня 2015 року.

Водночас, у зв`язку з переведенням ТОВ «Арсенал-Центр» до іншого контролюючого органу, 06 січня 2016 року позивачем створений новий договір про визнання електронних документів №060120161 від 06 січня 2016 року, який надісланий до МГУ ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників за допомогою програмного забезпечення «М.Е.Doc».

Позивачем отримана квитанція №1, в якій вказано - договір не прийнято. Діє договір про визнання електронних документів від 30 грудня 2015 року №301220153.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що даний договір контролюючим органом станом на 30 грудня 2015 року не прийнятий, а представником відповідача жодного пояснення та доказу з даного приводу до суду не надано.

При цьому позивач зазначив, що лише 11 січня 2016 року ТОВ отримано квитанцію №2 про прийняття документу: J1391004 Договір про визнання електронних документів від 30 грудня 2015 року №301220153, внаслідок чого були зареєстровані усі податкові накладні.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі Порядок №1246) (тут і надалі в редакції чинній на момент спірних правовідносин), який визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Реєстр).

Як визначено пунктом 2 Порядку №1246 внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі ДФС з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1246 реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не видаються отримувачу (покупцю) товарів (послуг) та залишаються у їх постачальника (продавця); складені під час отримання послуг від нерезидента, місцем постачання яких визначено митну територію України; складені в межах виконання угод про розподіл продукції; складені за операціями з постачання товарів (послуг), які звільнені від оподаткування) незалежно від суми податку на додану вартість, зазначеної в одній податковій накладній та/або розрахунку коригування.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1246 постачальник (продавець) складає податкову накладну та/або розрахунок коригування у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому в установленому порядку, з використанням спеціалізованого програмного забезпечення.

Після складення податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб постачальника (продавця) у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис головного бухгалтера (бухгалтера) або електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки постачальника (продавця) (за наявності).

За відсутності у постачальника (продавця) посади бухгалтера електронні цифрові підписи посадових осіб платника податку накладаються у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки постачальника (продавця) (за наявності).

Для делегування права підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування іншій посадовій особі, платник податку отримує засоби електронного цифрового підпису в акредитованих центрах сертифікації ключів для такої особи та подає контролюючому органові за місцем реєстрації посилені сертифікати електронного цифрового підпису зазначеної особи. У такому разі електронні цифрові підписи посадових осіб платника податку накладаються у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис посадової особи, якій делеговано право підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки платника податку (за наявності).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1246 після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДФС засобами телекомунікаційного зв`язку з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис» та «Про електронні документи та електронний документообіг». Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1246 для підтвердження прийняття податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації платникові податку, який здійснює реєстрацію, видається квитанція в електронній формі, у якій наводяться реквізити зазначених документів, відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про постачальника (продавця) товарів (послуг), дата і час прийняття, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова накладна та/або розрахунок коригування. Квитанція, на яку накладається електронний цифровий підпис ДФС, підлягає шифруванню та надсилається платникові податку, який здійснює реєстрацію, засобами телекомунікаційного зв`язку. Примірник квитанції в електронній формі зберігається у ДФС.

З аналізу вказаних норм слідує, що строки, визначені для реєстрації податкових накладних, встановлені у календарних днях, при цьому право платника податку для реєстрації податкових накладних пов`язане виключно з операційним днем, який відповідно до Порядку №1246 триває з 0-ї до 23-ї години. Разом з тим, податковий орган в будь-якому випадку зобов`язаний протягом операційного дня надіслати платнику податку одну з квитанцій: або про прийняття податкової накладної, або про її неприйняття із зазначенням відповідних причин, або зупинення реєстрації податкової накладної.

Оскільки законодавством встановлено чіткі та обмежені строки для реєстрації податкових накладних, задля уникнення порушення платником податків граничних строків для реєстрації податкових накладних у випадку коли гранична дата припадає на вихідний чи святковий день, положеннями Порядку №1246 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу встановлено, що якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим судом встановлено, що до кінця операційного дня 31 грудня 2015 року квитанції про прийняття та реєстрації договору про визнання електронних документів від 30 грудня 2015 року №301220153 позивачу направлено не було, що свідчить про неможливість направлення позивачем податкових накладних у визначені законодавство терміни.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини та з врахуванням правових наслідків, передбачених пунктом 201.10 Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстнції, що податкові накладні за грудень 2015 року, позивачем не могли бути зареєстровані вчасно через технічні обставини, які виникли з вини Державної фіскальної служби України, у зв`язку з чим у позивача відсутні умисел в вчиненні податкового правопорушення.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №806/832/17, від 27 березня 2018 року у справі №825/2411/16, від 26 червня 2018 року у справі №806/2219/16, від 22 листопада 2018 року у справі № 813/815/18, від 26 листопада 2018 року у справі №813/815/18 та враховуються судом при вирішенні даного спору відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що спірна податкова накладна від 31 грудня 2018 року №26 не надсилалась позивачем в межах операційного дня 15 січня 2019 року для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про те, що бездіяльність ДФС України не є предметом даного спору, оскільки Верховний Суд скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд чітко вказав про необхідність дослідження відповідних обставин, зокрема, щодо з`ясування обставин отримання ТОВ нового посиленого сертифіката електронного ключа на головного бухгалтера.

Крім того, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було визнано протиправною бездіяльність ДФС України, а виключно встановлювались обставини вини позивача у вчиненні інкримінованого йому порушення норм податкового законодавства.

Відповідно безпідставними є доводи апелянта про те, що позивач визнає факт несвоєчасної реєстрації податкових накладних, оскільки в даному випадку з урахуванням висновків Верховного Суду вирішальним є саме встановлення вини платника податків у вчиненні зазначеного порушення.

Також, суд критично оцінює посилання апелянта про те, що судом не було досліджено подані відповідачем докази в обґрунтування прийнятого податкового-повідомлення рішення, оскільки такі доводи є безпідставними та необґрунтованими. При цьому, апелянтом не зазначено, які конкретно докази не було досліджено судом першої інстанції під час вирішення даної справи.

Натомість, колегія суддів наголошує, що доводи сторін не можуть ґрунтуватися на припущеннях. У свою чергу, як вірно було зазначено судом першої інстанції, беззаперечні докази про порушення позивачем вимог законодавства при вчиненні реєстрації податкових накладних за грудень 2015 року відповідачем суду не надано. Відтак, відсутні підстави вважати, що у даному випадку наявна вина позивача щодо несвоєчасної реєстрації податкової накладної.

При цьому, колегія суддів зазначає, що застосування до платника податків наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної, передбачених статтею 120-1 Податкового кодексу України можливе лише за наявності безпосередньої його вини.

Водночас, під час розгляду даної справи, судом встановлено, що позивач в межах визначеного законом строку, вжив усіх можливих і допустимих заходів для недопущення порушення законодавства при реєстрації податкових накладних за грудень 2015 року на суму ПДВ 964173,11 грн.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для притягнення ТОВ «Арсенал-Центр» до відповідальності відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України та винесення податкового повідомлення-рішення від 11 березня 2019 року №, яким застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» штраф в сумі 96450,64 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятих ним рішень у межах спірних правовідносинах.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача, не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними та таким, що прийнято відповідачем необґрунтовано.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович