Справа № 620/3131/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3131/20 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного Міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Чернігівського об`єднаного Міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у прийнятті позивача на військову службу за контрактом від 03.08.2020 та зобов`язати відповідача при повторному розгляді та вирішенні питання про прийняття позивача на військову службу за контрактом керуватися правовими нормами, які регулюють його вирішення, ст.17 Конституції України, ст.3 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, п.2.3 Інструкції про виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відмовляючи у прийнятті на військову службу, відповідач проявив упередженість та необ`єктивність, перш за все у обґрунтуванні відмови, перекрутивши зміст правової норми, на яку він послався, виклавши її не повно. Також вказує, що ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09.07.2019 було задоволено клопотання про дострокове зняття судимості і з позивача було достроково знято судимість. На підставі цієї ухвали суду Департаментом інформатизації МВС України були внесені відповідні дані, згідно з якими за обліками МВС позивач станом на 01.07.2020 до кримінальної відповідальності не притягається, незнятої судимості не має та в розшуку не перебуває. Вищезазначені відомості щодо відсутності (зняття) судимості були відомі відповідачу на момент розгляду заяви із наявних документів, зокрема, ухвали суду про дострокове зняття судимості та довідки, які позивач додала до своєї заяви.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на обставини аналогічні викладеним у позові та стверджуючи про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року та на підставі ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року без змін.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Чернігівського прикордонного загону (І категорії) від 07 червня 2013 року № 90-ос-1 «По особовому складу» було звільнено та виключено зі списків особового складу загону, усіх видів забезпечення старшину ОСОБА_1 згідно пункту «є» частини 6 статті 26 (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), з 16 квітня 2011 року.

Позивачем не надано доказів щодо оскарження та скасування зазначеного наказу, а отже, останній є чинним.

Разом з тим, ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09.07.2019 було задоволено клопотання позивача про дострокове зняття судимості і з неї достроково знято судимість.

На підставі наданої інформації щодо військових частин, де є вакантні посади (місця), ОСОБА_1 звернулася до командування військової частини НОМЕР_1 щодо отримання письмової згоди про призив її на військову службу у складі цієї військової частини.

За результатами розгляду заяви позивача та наданих до неї документів письмовою згодою за №950 від 07.07.2020, за підписом командира військової частини НОМЕР_1 полковником Сергієнко, військова частина НОМЕР_1 позитивно розглянула кандидатуру громадянки ОСОБА_1 , 1978 р.н. про призив її на військову службу за контрактом строком на 3 (тори) роки та призначення, після підготовку за фахом на вакантну посаду.

Також, позивач пройшла медичне обстеження, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду кандидата на ВСК від 13.07.2020 та довідкою військово-лікарської комісії №882 від 13.07.2020.

Враховуючи викладене, позивач звернулася до відповідача із заявою.

Водночас, 03 серпня 2020 року відповідачем листом № 2727 було надано відповідно позивачу, що відповідно до ст. 20 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які зокрема, відповідають установленим вимогам проходження військової служби.

Разом з тим, п. 2.3. «Інструкції про виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» встановлено, що перший контракт про проходження військової служби не може бути укладено, а громадянин не може бути прийнятий на військову службу за контрактом у разі, коли: особа під час проходження військової служби була звільнена з військової служби у запас через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.

Отже, за наведених обставин та враховуючи, що вироком апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2012 року, що набрав законної сили її було визнано винною у вчиненні кримінальних злочинів та визначено покарання у вигляді позбавлення волі, відповідач прийняв рішення про відмову позивачу у прийнятті на військову службу за контрактом.

Вважаючи прийняте суб`єктом владних повноважень рішення протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що посилання позивача на те, що відмовляючи у прийнятті на військову службу, відповідач проявив упередженість та необ`єктивність, у обгрунтуванні відмови, перекрутивши зміст правової норми, на яку він послався, виклавши її не повно є необгрунтованими, оскільки зазначені у п.2.3 Інструкції положення є самостійними та можуть бути застосовані окремо одне від одного.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Питання правового регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби встановлено Законом України від 25.03.1992 №2232 Про військовий обов`язок і військову службу.

За визначенням статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Питання проходження військової служби за контрактом врегульовано ст.20 Закону, якою регламентовано, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби.

Відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10.12.2008 №1153 Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Міністерством оборони України було прийнято наказ, яким затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Розділом ІІ цієї Інструкції визначено питання прийняття громадян на військову службу за контрактом, п. 2.3 якого визначено, що перший контракт про проходження військової служби не може бути укладено, а громадянин не може бути прийнятий на військову службу за контрактом у разі, коли особа під час проходження військової служби була звільнена з військової служби у запас через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.

У свою чергу, як було встановлено судом, наказом начальника Чернігівського прикордонного загону (І категорії) від 07 червня 2013 року № 90-ос-1 «По особовому складу» було звільнено та виключено зі списків особового складу загону, усіх видів забезпечення старшину ОСОБА_1 згідно пункту «є» частини 6 статті 26 (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), з 16 квітня 2011 року.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до приписів п. «є» ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (у редакції чинній на момент винесення цього Наказу) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Отже, за встановлених обставин справи та норм чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у прийнятті на військову службу за контрактом.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 . залишити без задоволення

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович