Справа № 620/3548/20
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року Чернігів Справа № 620/3548/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Андрушко І.М.,

представників позивача Бойко Т.В., Городничої Т.В.,

представника відповідача Труби А.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-С» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-С» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.05.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що господарські операції, зазначеними в акті перевірки, підтверджені належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. Позивач не погоджується з висновками акта перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Також зазначив, що акт позапланової виїзної документальної перевірки не відповідає вимогам, визначених пунктом 5 розділу ІІ, підпунктом 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків-юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745, оскільки в акті не відображені конкретні порушення з посиланням на документи, нормативні акти, відсутній перелік первинних документів, наданих до перевірки, які не були взяті до уваги, а також перелік документів, які позивач на вимогу контролюючого органу не надав. В акті перевірки чітко не вказані мотиви і підстави, з яких посадова особа контролюючого органу дійшла висновку про завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, заявленого до бюджетного відшкодування. При цьому, «мотивація» акта перевірки зводиться лише до ненадання платником податків первинних документів, що не відповідає дійсності.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

У встановлений строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що працівниками відповідача проведена позапланова виїзна документальна перевірка відповідача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку додану вартість за січень 2020 року, за результатами якої складено акт від 17.04.2020 № 356/25-01-04-02-09/32460749. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість. У зв`язку із наявністю зафіксованих порушень податковим органом винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке прийнято на підставі та відповідно до норм податкового законодавства, а вимоги позивача є безпідставними.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-С» () зареєстровано в якості юридичної особи 02.04.2003, що підтверджується Випискю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.156 т. 1).

Види діяльності позивача:

Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний);

Код КВЕД 19.20 Виробництво продуктів нафтоперероблення;

Код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами;

Код КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним;

Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На адресу позивача Головним управлінням ДПС у Чернігівській області направлено лист від 06.04.2020 № 4342/10/25-01-04-04 (отриманий позивачем 07.04.2020), в якому останній повідомив, що з 07.04.2020 буде проводитись документальна позапланова виїзна перевірка з питань достовірності нарахування ТОВ «Олімп-С» сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2020 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 19.02.2020 № ) та просить надати:

1) контракти (договори), пов`язані з придбанням, реалізацією, поставкою, купівлею-продажем товарів (робіт, послуг) тощо, та додатки до них;

2) документально оформленні повноваження на здійснення господарської операції осіб, які в інтересах платника податків одержують продукцію, письмові договори, довіреності, акти керівного органу платника податків тощо;

3) затверджений керівником платника податків перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов`язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна;

4) первинні документи щодо придбання (одержання), реалізації «Товару» - акти приймання-передачі, рахунки-фактури, акти списання/знищення тощо;

5) первинні документи по доставці товару, навантаженні/розвантаженні (ТТН);

6) витяги із журналу обліку виданих довіреностей на отримання товарів зазначених вище;

7) первинні та інші документи щодо обліку руху активів всередині підприємства;

8) розрахункові документи - платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, розрахункові чеки (їх корінці);

9) регістри бухгалтерського обліку, до яких перенесено інформацію із запитуваних первинних документ в, в тому числі регістри бухгалтерського обліку по коштах, розрахунках і поточних зобов`язаннях (зокрема, рахунки 31,36 та/або 63);

10) оборотно-сальдові відомості та інші документи щодо відображення в бухгалтерському обліку вищевказаних господарських операцій;

11) документи, що засвідчуюсь якість придбаних товарів;

12) інформацію щодо наявності власних (орендованих) виробничих потужностей, необхідних для зберігання придбаного «Товару».

13) документи дозвільного характеру та ліцензії, без наявності яких суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності;

14) акти та/або протоколи проведених інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей наявних у підприємстві з моменту придбання по 31 січня 2020 року;

15) інші документи, що стосуються вищезазначених взаємовідносин (а.с.196 т.1).

Також, відповідачем направлено ТОВ «Олімп-С» лист «Щодо проведення інвентаризації» від 06.04.2020 № 4348/10/25-01-04- 01-04, відповідно до якого здійснено виїзд заступника начальника відділу контролю за відшкодуванням ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДПС у Чернігівській області Березюка Андрія та огляд товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Олімп-С», який отриманий останнім 07.04.2020 (а.с.195 т.1).

Головним управлінням ДПС у Чернігівській області в період з 07.04.2020 по 13.04.2020 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Олімп-С» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2020 року, за результатами якої складено акт від 17.04.2020 № 356/25-01-04-02-09/32460749 (а.с.49-65 т. 1).

Перевіркою встановлено порушення вимог пункту 44.1 ст. 44, пункту 200.1, пункту 200.4, пункту 200.7, статті 200 Податкового кодексу України, розділу ІІІ, розділу V Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 №159/28289, із змінами і доповненнями, ТОВ «Олімп-С» відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування у сумі 696 565,00.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Чернігівській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20.05.2020 (а.с.13-14 т. 1).

ТОВ «Олімп-С» 05.05.2020 подані заперечення до акта перевірки від 17.04.2020 №356/25-01-04-02-09/32460749, за результатами розгляду яких відповідачем зазначено про неможливість зарахування зазначених в них аргументів для визначення результатів перевірки, а тому висновки акта перевірки залишені без змін (а.с.15-35 т. 1).

Також, не погоджуючись з прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням № від 20.05.2020, позивач 01.06.2020 оскаржив його до Державної податкової служби України (а.с.36-43 т. 1)

Рішенням Державної податкової служби України від 31.07.2020 №24412/6/99-00-06-02-06 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с.44-48 т. 1).

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Так, відповідач провів стосовно позивача документальну позапланову виїзну перевірку на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, ст. 82, п. 200.11 ст. 200 ПК України, направлення від 06.04.2020 № 813 та наказу Головного управління ДПС у Чернігівській області № 694 від 06.04.2020.

Згідно п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого орган приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п. 42.1 ст. 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Відповідно до абз. 2 п. 81.1. ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема:

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по-батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

З матеріалів справи вбачається, що 07.04.2020 перед проведенням перевірки відповідач надав позивачу копію наказу «Про внесення змін до наказу від 18.03.2020 року № 669» від 06.04.2020 № 694 без печатки контролюючого органу, що є порушенням ст. 42 та 81 ПК України (а.с. 192, 241 т. 1).

Крім того, доказів направлення (вручення) позивачу наказу Головного управління ДПС у Чернігівській області «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» від 18.03.2020 № 669 відповідачем не надано.

Водночас, відповідно до вимог п. 85.6 ст. 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по-батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Згідно з п. 85.7 ст. 85 ПК України отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Під час перевірки відповідач не складав жодних актів щодо відмови в наданні йому документів та описів щодо отримання документів, як це передбачено п.п. 85.6, 85.7 ст. 85 ПК України.

Що стосується суті порушень, зазначених в акті перевірки від 17.04.2020 №356/25-01-04-02-09/32460749, суд зазначає наступне.

На підтвердження правомірності формування податку на додану вартість, заявленого до бюджетного відшкодування, в сумі 696 565,00 грн, позивачем на перевірку надані первинні бухгалтерські документи, а саме:

1. Договір № 12-11/10К-9 від 12.12.2011, підписаний між позивачем та ТОВ «Бурова компанія «Рудіс» (даний постачальник змінив назву на ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»), відповідно до умов даного договору, було здійснено фактичне придбання Газового конденсату, що підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна № 056_У від 17.10.2017, товарно-транспортна накладна № 056_У від 17.10.2017, довіреність № 17/10-17 від 17.10.2017, видана ТОВ «Олімп-С» на водія ОСОБА_2 , відвантажено 29,404 т конденсату газового;

- видаткова накладна № 061_У від 06.11.2017, товарно-транспортна накладна № 061_У від 06.11.2017, довіреність № 03/11-17 від 03.11.2017, видана ТОВ «Оліміп-С» на водія ОСОБА_3 , відвантажено 29,654 т конденсату газового;

- видаткова накладна 011_У від 03.01.2018, товарно-транспортна накладна № 001_У від 06.11.2017, довіреність № 01/10-18 від 02.01.2018, видана ТОВ «Оліміп-С» на водія ОСОБА_3 , відвантажено 29,812 т конденсату газового;

- видаткова накладна № 006_У від 25.01.2018, товарно-транспортна накладна № 006_У від 25.01.2018, довіреність № 25/01-18 від 25.01.2018, видана ТОВ «Олімїі-С» водія ОСОБА_3 , відвантажено 30,376 т конденсату газового;

- видаткова накладна № 007_У від 30.01.2018, товарно-транспортна накладна № 007_У від 30.01.2018, довіреності № 29/01-18 від 29.01.2018, видана на водія ОСОБА_3 відвантажено 29,590 т конденсату газового;

- податкова накладна № 10 від 17.10.2017, на суму ПДВ 75858,33 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- податкова накладна № 4 від 02.11.2017, на суму ПДВ 66666,67 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕИ»;

- податкова накладна № 3 від 03.01.2018, на суму ПДВ 81983,00 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- податкова накладна № 38 від 26.01.2018 на суму ПДВ 63333,33 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- податкова накладна № 36 від 24.01.2018 на суму ПДВ 70000,00 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- податкова накладна № 28 від 23.01.2018 на суму ПДВ 71666,67 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- податкова накладна № 3 від 03.01.2018 на суму ПДВ 81983,00 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- податкова накладна № 38 від 26.01.2018 на суму ПДВ 63333,33 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- податкова накладна № 36 від 24.01.2018 на суму ПДВ 70000,00 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- податкова накладна № 28 від 23.01.2018 на суму ПДВ 71666,67 грн, постачальник ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- платіжне доручення № 196 від 02.11.2017, загальна сума оплати 400000,00 грн, в т.ч. ПДВ 66666,67 грн, отримувач ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- платіжне доручення № 179 від 18.10.2017, загальна сума оплати 91030,00 грн, в т.ч. ПДВ 15171,67 грн, отримувач ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- платіжне доручення № 1 від 03.01.2018, загальна сума оплати 460000,00 грн, в т.ч. ПДВ 76666,67 грн, отримувач ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- платіжне доручення № 4 від 10.01.2018, загальна сума оплати 31898,00 грн, в т.ч. ПДВ 5316,33 грн, отримувач ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- платіжне доручення № 14 від 23.01.2018, загальна сума оплати 430000,00 грн, в т.ч. ПДВ 71666,67 грн, отримувач ТOB «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- платіжне доручення № 615 від 26.01.2018, загальна сума оплати 380000,00 грн, в т.ч. ПДВ 63333,33 грн, отримувач ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»;

- платіжне доручення № 612 від 24.01.2018, загальна сума оплати 420000,00 грн, в т.ч. ПДВ 70000,00 грн, отримувач ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ».

2. Договір № 200-К-Л/17-ІГ від 26.12.2017 та додаток № 1 - Специфікація до договору купівлі-продажу від 26.12.2017, підписані між позивачем та ТОВ «Інтек Гео», придбано та відвантажено Газовий конденсат, що підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна № 1 від 27.12.2017, товарно-транспортна накладна № 312090 від 27.12.2017, довіреність № 26/12-17 від 26.12.2017, видана водію ОСОБА_3 , відвантажено 30,720 т Газового конденсату;

- видаткова накладна № 2 від 27.12.2017, товарно-транспортна накладна № 312091 від 27.12.2017, довіреність № 25/12-17 від 26.12.2017, видана водію ОСОБА_4 , відвантажено 28,620 т Газового конденсату;

- податкова накладна № 1 від 26.12.2017 на суму ПДВ 81666,67 грн, постачальник ТОВ «Інтек Гео»;

- податкова накладна № 2 від 27.12.2017 на суму ПДВ 121078,53 грн, постачальник ТОВ «Інтек Гео»;

- платіжне доручення № 613 від 24.01.2018, загальна сума оплати 26471,19 грн в т.ч. ПДВ 4411,86 грн, отримувач ТОВ «Інтек Гео»;

- платіжне доручення № 599 від 26.12.2017, загальна сума оплати 490000,00 грн, в т.ч. ПДВ 81666,67 грн, отримувач ТОВ «Інтек Гео»;

- платіжне доручення № 213 від 27.12.2017, загальна сума оплати 700000,00 грн, в т.ч. ПДВ 166666,67 грн, отримувач ТОВ «Інтек Гео».

3. Договір № 181-К-Л/17- ГАЗ від 04.12.2017 та додаток № 1 Специфікація до договору купівлі-продажу від 04.12.2017, підписані між позивачем та ТОВ «Гео Альянс Зайцівське», придбано та відвантажено Газовий конденсат, що підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна № 11-К від 07.12.2017, товарно-транспортна накладна № 329409 від 07.12.2017, довіреність № 05/12-17 від 05.12.2017, видана водію ОСОБА_3 , відвантажено 30,440 т Газового конденсату;

- податкова накладна № 1 від 05.12.2017 на суму ПДВ 100750,20 грн, постачальник ТОВ «Гео Альянс Зайцівське»;

- платіжне доручення № 202 від 05.12.2017, загальна сума оплати 604501,20 грн, в т.ч. ПДВ 100750,20 грн, отримувач ТОВ «Гео Альянс Зайцівське».

4. Договір № 196-К-Л/17- ГАВ від 18.12.2017 та додаток № 1 Специфікація до договору купівлі-продажу від 18.12.2017, підписані між позивачем та ТОВ «Гео Альянс Височанське», придбано та відвантажено Газовий конденсат, що підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна № 16 від 19.12.2017, товарно-транспортна накладна № 368624 від 19.12.2017, довіреність № 18/12-17 від 18.12.2017, видана водію ОСОБА_3 , відвантажено 28,980 т Газового конденсату;

- податкова накладна № 1 від 18.12.2017 на суму ПДВ 101000,10 грн, постачальник ТОВ «Гео Альянс Височанське»;

- платіжне доручення № 210 рід 18.12.2017, загальна сума оплати 606000,60 грн, в т.ч. ПДВ 101000,10 грн, отримувач ТОВ «Гео Альянс Височанське».

Товар доставлявся транспортом позивача до металевих цистерн, що належать позивачу та знаходяться за адресою: вул. Фрунзе, 126В, м. Прилуки, Чернігівська область, що підтверджується (а.с. 213-240, 244, 253-258 т. 1):

- журналом реєстрації перевірок;

- Статут ТОВ «Арабський енергетичний Альянс ЮЕЙ» (арк. 1, 2, 16, 17), детальна інформацію про юридичну особу (для підтвердження зміни назви);

- свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (9 шт.);

- договором оренди земельної ділянки від 03.01.2017 та Додатку № 1 до Договору;

- договором оренди приміщень від 03.01.2017 з Додатком № 1 до Договору;

- повідомленням про результати ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки від 07.06.2019;

- дозволом Управління Держпраці у Чернігівській області від 15.08.2019 № 238.19.74;

- наказом ТОВ «Олімп-С» «Про призначення інвентаризаційної комісії в умовах карантину через загрозу поширення COVID-19» від 08.04.2020 № 18;

- інвентаризаційним описом № 1 на 09.04.2020.

В бухгалтерському обліку позивача господарські операції по придбанню товарів у контрагентів відображені в оборотно-сальдових відомостях по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками товарів та інших ТМЦ», картках складського обліку матеріалів, балансових довідках від 09.04.2020, балансовій довідці від 05.11.2020 (а.с. 245-252, 259 т. 1, а.с. 39 т. 2).

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність - діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частинами 1 та 2 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. (ст. 179 ГК України).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно пп.14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг ("а" п.198.1 ст.198 ПК України).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

При цьому, податковий кредит в силу приписів п.198.3 ст.198 ПК України визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно до п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 201.2 ст.201 ПК України).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені статтею 200 ПК України.

Так, згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 статті 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

У підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно з підпунктом "б" пункту 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

Виходячи з аналізу наведених норм в їх сукупності суд дійшов висновку, що Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість.

При цьому, пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) встановлено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, зміст та обсяг господарської операції, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Пунктами 3, 4, 5, 6 ст. 9 Закону №996-XIV передбачено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Водночас, в силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону №996-XIV визначено, що господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Поряд з цим, згідно абзацу другого п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В той же час, суд звертає увагу на думку колегії суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладену у постановах від 03.11.2015 у справі №21-4471а15, від 26.01.2016 у справі №21-4781а15 про те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, у цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

З аналізу наведених правових норм у їх системному зв`язку, суд дійшов висновку, що необхідною умовою для правомірності формування податкового кредиту є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

У свою чергу, фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд встановив, що висновок відповідача, наведений ним в акті перевірки, не ґрунтується на встановлених відповідачем фактах, які в цілому свідчать про підтвердження фактичного здійснення операцій з реалізації (поставки) товару.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю останнього, оскільки вони стосуються із здійсненням та введенням позивачем бухгалтерського та податкового обліку при укладенні та оформленні договорів.

Системний аналіз вищезазначених правових норм, дослідження наявних в матеріалах доказів, свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу, дії позивача щодо формування податкового кредиту є правомірними.

З огляду на приписи положень пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України суд наголошує, що обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності (продукція, роботи чи послуги) мають вартісний характер і цінове вираження.

Даючи правову оцінку наведеним доказам, суд вважає, що ними підтверджується реальний характер господарських операцій позивача з його контрагентами, а відтак і правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

Як вбачається з акта перевірки позивача, відповідачем у ході перевірки встановлено відсутність первинних документів, відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей до вчинення задекларованих господарських операцій.

Крім того, бюджетне відшкодування позивачу податку на додану вартість за жовтень 2019 року по тих самих контрагентах і договорах здійснено відповідачем за результатами камеральної перевірки шляхом співставлення сум податкового кредиту з інформацією з автоматизованої системи декларування ПДВ без будь-яких перевірок основної діяльності позивача, що підтверджується актом «Про результати камеральної перевірки ТОВ «Олімп-С» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за жовтень 2019 року» від 19.12.2019 № 442/25-01-04-01/32460749 (а.с.1-5 т.2).

19.02.2020 позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість № з від`ємним значенням різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, заявленого до бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 696565,0 грн (а.с. 26-36 т. 2).

Дана податкова декларація була подана засобами електронного зв`язку в електронній формі. Декларація прийнята Відповідачем, що підтверджується квитанціями № 1 та № 2.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до абз.2 п. 49.4 ст. 49 ПК України податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Відповідно до п.п. 8, 9 розд. 2 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 06.06.2017 № 557 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 01.06.2020 р. № 261).

Перша квитанція надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі - протягом перших двох годин наступного операційного дня.

У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 7 цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документа із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не формується. На першу квитанцію накладається печатка контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в контролюючому органі.

Якщо автору протягом встановленого строку після відправки електронного документа не надійшла перша квитанція, електронний документ вважається не одержаним адресатом (п. 8).

Не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами та цим Порядком, формується друга квитанція.

Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувана (підписувачів) електронного документа та автора квитанції) (п.9).

Така позиція, також, узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Частинами 1та 2 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, у справі «Новік проти України» (18.12.2008) Суд зробив висновок, що «надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля».

Також суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.10.2011 у справі «Щокін проти України» (заява №23759/03) та від 07.07.2011 у справі «Сєрков проти України» (заява №39766/05), в яких ЄСПЛ дійшов висновків про те що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство допускало неоднозначне трактування.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ( «Лелас проти Хорватії» заява No55555/08 від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» заява No36900/03 від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків («Лелас проти Хорватії»).

У рішенні цього суду від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com Б.г.І. проти Молдови», і «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі «Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», заява No 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, п. 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з п. 29 рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку No 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Серков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання держави у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» мас широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень в обґрунтування правомірності своєї позиції, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень прийняте безпідставно та необґрунтовано, а відтак підлягає скасуванню, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-С» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленні-рішення № від 20.05.2020.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-С» (вул. Миру, буд. 14, м. Прилуки, Прилуцький район, Чернігівська область, 17500, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) судовий збір в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 січня 2021 року.

Суддя О.Є. Ткаченко