Справа № 200/11105/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 р. Справа№200/11105/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку

про: визнання протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року (за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 рік) та за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за 2020 рік, зобов`язання Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року (за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 рік) та за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за 2020 рік.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року (за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 рік) та за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за 2020 рік, зобов`язання Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року (за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 рік) та за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за 2020 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона у період з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року проходила військову службу за контрактом. 31.10.2020 р. була виключена із списків особового складу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку та знята зі всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби за контрактом у запас. При звільненні позивачу не компенсували додаткову соціальну відпустку, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом (2016, 2017, 2018, 2019, 2020) та за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2020 рік. Позивач зазначає, що відповідно до вимог Закону України Про відпустки вона має право на отримання додаткової відпустки тривалістю 10 календарних як одинока матір за період 2016 2020 роки. Крім того позивачем не було використано в повному обсязі щорічну додаткову відпустку, за яку при звільнені не було сплачено компенсацію при звільненні. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації передбаченої чинним законодавством, та такою, що порушує її конституційні права та гарантії на соціальних захист.

Позивачем через канцелярію суду 13.01.2021 р. були надані додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що невикористана відпустка за 2020 рік склала 12 календарних днів.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що щорічна основна відпустка за 2020 рік використана позивачем тривалістю 23 доби, додаткова відпустка, як одинокій матері за 2018, 2019, 2020 рік (за час проходження служби в Донецькому зональному відділ Військової служби правопорядку) не надавалась, компенсація не виплачувалась. Грошова компенсація як соціальна гарантія за невикористані дні додаткової соціальної та основної відпустки може бути виплачена у разі наявності рапорту від діючого військовослужбовця. Під час проходження військової служби в зональному відділі позивач не зверталась з рапортом із вимогою виплатити їй грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової соціальної відпустки. Відповідач вказує на те, що відповідно до Закону України Про відпустки та Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, що військовослужбовцям надається додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення. Однак, згідно пункту 17 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті. Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 (особливий період) цієї статті, інших видів відпусток, припиняється. Відповідач вказує на те, що в Україні діє правовий режим особливого періоду. В зв`язку з чим, грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена у разі наявності відповідного права на відпустки, однак з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток позивач не набула права як на додаткову відпустку, так і на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Відповідно до додаткових пояснень відповідача наданих через канцелярію суду 20.01.2021 р. зазначено, що за період з 20.07.2018 по 31.10.2020 ОСОБА_1 набула право на 160 діб щорічної основної відпустки з яких невикористаними залишились 54 доби. Грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки ОСОБА_1 при звільненні не виплачувалась.

Ухвалою від 02 грудня 2020 р. суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 28 грудня 2020 року суд витребував у відповідача додаткові докази.

Згідно ст. 58 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року, проходила службу в Збройних силах України. (а.с. 9-10, 12-13)

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 27 вересня 2017 р. має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. (а.с. 11)

Відповідно до витягу із наказу начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 20 липня 2018 року № 158, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначену наказом начальника Генерального штабу Головнокомандуючого Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.06.2018 року № 339, на посаду заступника начальника штабу начальника відділення персоналу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку, ВОС-2905003А, який прибув з військової частини НОМЕР_2 , с. Раденськ, з 20 липня 2018 року зарахувати до списків особового складу відділу, на всі види забезпечення. (а.с. 34)

Відповідно до витягу із наказу начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 23 липня 2018 року № 159, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначену наказом начальника Генерального штабу Головнокомандуючого Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.06.2018 року № 339, на посаду заступника начальника штабу начальника відділення персоналу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку, ВОС-2905003А, яка прибула з військової частини НОМЕР_2 , с. Раденськ, вважати такою, що з 20 липня 2018 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 5220 грн. на місяць, шпк «майор». Тарифний розряд 25. Вислуга років станом на 23.07.2018 встановити 16 років 09 місяців 16 діб. (а.с. 35)

Відповідно до витягу із наказу начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 31 жовтня 2020 року № 220, заступника начальника штабу відділення персоналу Донецького загального відділу Військової служби правопорядку, звільнену наказом начальника Військової служби правопорядку з Збройних Силах України начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних сил України (по особовому складу) від 13 жовтня 2020 року № 131 у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини) відповідно пункту другому частин п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати, що справи та посаду здала і направити для зарахування на військовий облік до Слов`янського ОМВК Донецької області.

З 31 жовтня 2020 року виключена із списків особового складу Донецького загального відділу Військової служби правопорядку та знята зі всіх видів забезпечення.

Вислуга років станом на 31 жовтня 2020 року складає: календарна 20р., 04 міс., 15 діб, пільгова 05 р. 09 міс., 08 діб, загальна 26 р. 01 міс., 23 доби.

Щорічна основна відпустка за 2020 р. використана тривалістю 23 доби з 31.03.2020 по 09.04.2020 та 21.08.2020 по 08.09.2020 (з урахуванням 2 діб на дорогу та 1 святкової доби). Додаткова відпустка за сімейними обставинами за 2020 рік не надавалась. Додаткова відпустка, як одинокій матері за 2018, 2019, 2020 не надавалась, компенсація не виплачувалась.

Додаткова відпустка відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017, 2018, 2019, 2020 роки не використана. Виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки. (а.с. 41)

Згідно розрахунку виплати додаткової відпустки як учаснику бойових дій капітану ОСОБА_1 згідно наказу про звільнення № 220 від 31.10.2020 нараховано грошове забезпечення в розмірі 18186,87 грн., та компенсація за невикористану додаткову відпустку за 2017-2020 роки (56 діб) в розмірі 33948,83 грн. (а.с. 42)

Відповідно до відомості розподілу коштів відповідачем 06.11.2020 року нараховано компенсацію відпустки ОСОБА_1 в сумі 33439,59 грн. через Приватбанк. (а.с. 73)

Позивач вважає бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2020 рік та невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 по 31.10.2020 (за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 рік) протиправною, в зв`язку з чим звернулась до суду із даною позовною заявою.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У свою чергу, відповідно до статті 4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно п. 1 ст. 10-1 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно п. 4 ст. 10-1 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Згідно з п. 8 ст. 10-1 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі та соціальні відпустки надаються відповідно до ЗУ Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Приписами статті 19 Закону України Про відпустки визначено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є одинокою матір`ю, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України та має право на отримання додаткової оплачуваної відпустки, тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, відповідно до вимог статті 19 Закону України Про відпуски. (а.с. 7)

У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII та Про оборону України від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

Згідно з ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України Про оборону України визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Водночас, в ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Тому у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у періоди, передбачені п.п. 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 8 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ст. 19 Закону України Про відпустки.

Крім того відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної основної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України Про відпустки.

Крім того суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

З огляду на вказане, суд вважає, що при звільненні з військової служби позивач мала право на отримання грошової компенсації за невикористану нею щорічну основну відпустку за 2020 рік, та додаткову соціальну відпустки, як одинокій матері за час проходження служби в Донецькому зональному відділі Військової служби правопорядку за 2018-2020 роки, а тому наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу при звільненні такої компенсації.

При цьому посилання відповідача на те, що на момент звільнення не надходило рапорту позивача щодо виплати грошової компенсації за не використані дні щорічної та додаткової соціальної відпустки, суд не приймає до уваги, оскільки чинним законодавством не поставлено в залежність виплату компенсації за невикористані дні відпустки від подачі відповідного рапорту особою, яка має на неї право.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Тобто, виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, оформлюється відповідним наказом військової частини, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню, при цьому виключення військовослужбовців зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків допускається лише зі згоди такого військовослужбовців.

З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 31 жовтня 2020 року № 220, капітана ОСОБА_1 заступника начальника штабу відділення персоналу Донецького загального відділу Військової служби правопорядку з 31 жовтня 2020 року виключено із списків особового складу та знято зі всіх видів забезпечення.

Відповідно до зазначеного наказу вбачається, що ОСОБА_1 щорічна основна відпустка за 2020 рік використана тривалістю 23 доби з 31.03.2020 по 09.04.2020 та 21.08.2020 по 08.09.2020 (з урахуванням 2 діб на дорогу та 1 святкової доби). Додаткова відпустка за сімейними обставинами за 2020 рік не надавалась. Додаткова відпустка, як одинокій матері за 2018, 2019, 2020 не надавалась, компенсація не виплачувалась.

Додаткова відпустка відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017, 2018, 2019, 2020 роки не використана. Виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки.

Суд зазначає, що відповідач зобов`язан був нарахувати позивачу при звільненні грошову компенсацію за невикористані календарні дні: щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік, проте у порушення вищезазначених вимог законодавства України не здійснив нарахування грошової компенсації.

Отже, суд дійшов висновку про наявність в діях Донецького зонального відділу військової служби правопорядку бездіяльності щодо не нарахування грошової компенсації за невикористані календарні дні: щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік.

Як вбачається з додаткових пояснень позивача, остання вважає що їй не виплачена компенсація за 12 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за 2020 рік. Відповідач у своїх поясненнях зазначив, що позивач за період з 20.07.2018 по 31.10.2020 ОСОБА_1 набула право на 160 діб щорічної основної відпустки з яких невикористаними залишились 54 доби. Грошова компенсація за не використані дні щорічної основної відпустки при звільненні позивачу не виплачувалась.

Суд зазначає, що кількість невикористаних позивачем календарних днів основної відпустки та соціальної відпустки, яка одинокій матері, повинна визначатись саме відповідачем, який наділений відповідними дискреційними повноваженнями, таким чином суд приходить висновку про необхідність зобов`язання Донецький зональний відділ військової служби правопорядку нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні: щорічної основної відпустки за 2020 рік, та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік, включно, виходячи з грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу Донецького зонального відділу військової служби правопорядку 31 жовтня 2020 року.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 19.07.2018 року (за 2016, 2017 рік) та зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 19.07.2018 року (за 2016, 2017 рік), суд зазначає наступне. В період з 29.04.2016 року по 19.07.2018 року ОСОБА_1 не проходила службу в Донецькому зональному відділі Військової служби правопорядку. До складу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_1 була зарахована з 20.07.2018 року, таким чином відповідач не несе відповідальність, щодо не проведення розрахунку з позивачем за період 2016, 2017 роки. В зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідачем не нараховано грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік, суд вважає, що належним способом захистом порушених прав та інтересів позивача є визнання протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні: щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік, та зобов`язання Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік, включно, виходячи з грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку 31 жовтня 2020 року.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку в частині визнання протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік, зобов`язання Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні: щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік, включно, виходячи з грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку 31 жовтня 2020 року.

Відповідно до вимог Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, отже судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року (за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 рік) та за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за 2020 рік, зобов`язання Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року (за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 рік) та за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за 2020 рік. задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік.

Зобов`язати Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік, включно, виходячи з грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку 31 жовтня 2020 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 02 лютого 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська