Справа № 400/3508/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3508/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.,

секретар судового засідання: Уштаніт Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року по справі за позовом Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.06.2020 року № 2, № 2,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Державне підприємство «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (далі Позивач, ДП «НАРП») звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі Відповідач, Контролюючий орган, Податковий орган), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) від 15.06.2020 року, а саме:

- № 2 про зменшення ДП «НАРП» розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість (далі ПДВ) за лютий 2020 у розмірі 387 632 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем ПДВ в сумі 0 грн.;

- № 2 про зменшення ДП «НАРП» суми бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок у банку за лютий 2020 року у розмірі 25 902 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12 951 грн..

В обґрунтування своїх вимог Позивач послався на те, що всі податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН контрагентами Позивача після 01.07.2017 року, тому відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України (далі ПК України) зареєстрована податкова накладна для покупця товарів є достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Позивач також зауважує, що всі угоди, укладені мін ним та його контрагентами: ТОВ «АВИАТЕХКОМПЛЕКТ», ТОВ «СТИЛВОРКС», ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», ПП «АВІАСЕНС», ТОВ «СОКІЛ-ЕНЕРГІЯ» та ТОВ «ТД ПІДШИПНИКЦЕНТР», мали реальний характер, що жодним чином не спростовано Актом перевірки. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів, з якими Позивач не мав правовідносин не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції ДП «НАРП».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Податкового органу від 15 червня 2020 року за № 2 та за № 2; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ДП «НАРП» судові витрати в сумі 6 397, 23 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його повністю та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона зазначає, що судом першої інстанції не досліджено фактичного руху активів, ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операцій й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг), незважаючи на те, що Відповідач наголошував у відзиві та додаткових поясненнях на меті оформлення первинних документів формування податкового кредиту, а не досягнення господарської мети. Так, між ДП «НАРП» та ТОВ «АВИАТЕХКОМПЛЕКТ», ТОВ «СТИЛВОРКС», ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», ПП «АВІАСЕНС», ТОВ «СОКІЛ-ЕНЕРГІЯ», ТОВ «ТД ПІДШИПНИКЦЕНТР» були укладені Договори поставки товарів (авіаційних комплектуючих та запчастин). Однак, у результаті аналізу податкової звітності вказаних контрагентів Позивача з`ясовано, що вони не є виробниками товару, який поставлявся Позивачу.

Апелянт вказує на відсутність супровідних документів, що посвідчують якість та комплектність товару (технічні паспорти, сертифікати, посвідчення якості тощо), та/або акти про фактичну наявність товару, фактичну якість та комплектність товару та відсутність супровідних документів. Операції поставки не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності та економічної мети. Враховуючи обсяги задекларованих операцій, різноплановість проданих товарів, відсутність основних засобів та недостатньої кількості трудових ресурсів, контролюючим органом зроблено висновок про неможливість здійснення операцій, що задекларовані в податковій звітності.

Проте, на думку апелянта, суд першої інстанції дослідив лише окремі доводи Відповідача (відсутність сертифікатів якості та мінімальну інформативність експрес-накладних як доказів транспортування товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ)), абстраговано, не у сукупності з іншими доводами (суперечність первинних документів, невідповідність змістову експрес-накладних та видаткових накладних договорам поставки). Контролюючий орган, дослідивши первинні документи, дійшов висновку про відсутність руху активів, відображення у первинних документах операцій, що не мали реального характеру, не відбулися насправді, що послугувало завищенню податкового кредиту та, як наслідок, накопичення від`ємного значення з ПДВ.

Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 28.04.2020 року по 13.05.2020 року уповноваженими особами ГУ ДПС у Миколаївській області здійснено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП».

За перевірки Податковим органом складено Акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДП «НАРП» з питань достовірності нарахування сум від`ємного значення та бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за лютий 2020 року» № 323/14-29-04-02-11/09794409 від 19.05.2020 року (далі Акт перевірки), відповідно до якого встановлено порушення з боку ДП «НАРП» вимог податкового законодавства, а саме п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України в частині завищення задекларованої суми бюджетного відшкодування за лютий 2020 року на загальну суму 25 902 грн., а також завищення суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду податкової декларації з ПДВ за лютий 2020 року на суму 387 632 грн. (Том І, а.с. 25-79).

Не погодившись із висновками Податкового органу, які відображені в Акті перевірки, ДП «НАРП» надало до ГУ ДПС у Миколаївській області відповідні заперечення від 29.05.2020 року за № 1382/ю. За результатами розгляду вказаних заперечень, змін до Акту перевірки внесено не було (Том І, а.с. 83-88, 89-93).

На підставі Акту перевірки 15 червня 2020 року Податковим органом прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 2, яким зменшено ДП «НАРП» розмір від`ємного значення суми ПДВ за лютий 2020 у розмірі 387 632 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем ПДВ в сумі 0 грн. (Том І, а.с. 22);

- № 2, яким зменшено ДП «НАРП» суми бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок у банку за лютий 2020 року у розмірі 25 902 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 12 951 грн. (Том І, а.с. 23).

Вважаючи протиправним вищезазначені податкові повідомлення-рішення, ДП «НАРП» звернулося до Державної податкової служби України зі скаргою про їх скасування та за результатами її розгляду Державної податкової служби України прийнято рішення від 13.08.2020 року про відмову у задоволенні скарги та залишення без змін ППР (Том І, а.с. 94-99, 100-103).

Не погодившись з висновками Податкового органу про порушення вимог податкового законодавства та прийнятими ГУ ДПС у Миколаївській області податкових повідомлень-рішень від 15.06.2020 року № 2та № 2, ДП «НАРП» оскаржило вказані рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості та недоведеності висновків, які викладені в Акті перевірки, та відповідно наявності законодавчо передбачених підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень у повному обсязі з огляду на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів.

Вирішуючи спірні питання, судова колегія виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (з наступними змінами та доповненнями, чинними на час виникнення спірних відносин).

Платники податку на додану вартість, об`єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.

Статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні»).

За приписами абзацу 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» передбачено, що документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні»).

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні», є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Положеннями абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до п.п. 44.1, п.п. 2 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

За приписами п. 198.3 ст. 198 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, у тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями п. 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1 ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

При цьому, згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2015 року між ДП «НАРП» (Покупець) та ТОВ «ТД ПІДШИПНИКЦЕНТР» (Постачальник) укладено Договір на постачання продукції № 49А-15, відповідно до якого Постачальник зобов`язується, згідно заявок Покупця, поставити продукцію підшипник, а Покупець оплатити і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й в асортименті, зазначених Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору. Також між ДП «НАРП» (Покупець) та ТОВ «ТД ПІДШИПНИКЦЕНТР» (Постачальник) укладались Додаткові угоди до Основного договору за № 1 від 28.12.2016 року, за № 2 від 18.12.2017 року, за № 3 від 17.12.2018 року, за № 12.02.2019 року, якими, зокрема, продовжувалась дія Основного договору (Том І, а.с. 104-107).

На підтвердження здійснення господарської операції в матеріалах справи є: Договір на постачання продукції № 49А-15 від 01.10.2015 року; Додаткові угоди до Основного договору: № 1 від 28.12.2016 року, № 2 від 18.12.2017 року, № 3 від 17.12.2018 року та № 12.02.2019 року; видаткові накладні; прибуткові накладні; експрес-накладні; податкові накладні (Том І, а.с. 108-127).

Щодо висновків Податкового органу по взаємовідносинам ДП «НАРП» (Покупець) із ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» (Постачальник) з матеріалів справи вбачається, що 20.12.2012 року між зазначеними Сторонами укладено Договір на постачання продукції № 379-12, відповідно до якого Постачальник зобов`язується, згідно заявок Покупця, поставити продукцію радіо та електрокомплектуючі, а Покупець оплатити і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й в асортименті, зазначених у рахунках та специфікаціях. Специфікація є невід`ємною частиною даного Договору. На протязі дії вказаного Договору, між сторонами укладались Додаткові угоди до нього, а саме: № 1 від 27.01.2014 року, № 2 від 07.04.2014 року, № 3 від 01.03.2015 року, № 4 від 30.07.2015 року, № 5 від 01.12.2016 року, № 6 від 13.02.2017 року, № 7 від 18.12.2017 року, № 8 від 05.12.2018 року, № 9 від 25.03.2019 року, № 10 від 06.05.2019 року, якими, зокрема, продовжувалась дія Основного договору (Том І, а.с. 128-135).

На підтвердження виконання умов цього Договору в матеріалах справи містяться документи, а саме: Договір на постачання продукції № 379-12 від 20.12.2012 року; Додаткові угоди до Основного договору: № 1 від 27.01.2014 року, № 2 від 07.04.2014 року, № 3 від 01.03.2015 року, № 4 від 30.07.2015 року, № 5 від 01.12.2016 року, № 6 від 13.02.2017 року, № 7 від 18.12.2017 року, № 8 від 05.12.2018 року, № 9 від 25.03.2019 року, № 10 від 06.05.2019 року; видаткові накладні; прибуткові накладні; накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів; експрес-накладні; платіжні доручення; рахунки-фактури; податкові накладні (Том І, а.с. 136-268; Том ІІ, а.с. 1-16).

Щодо взаємовідносин ДП «НАРП» (Покупець) із ТОВ «СТИЛВОРКС» (Постачальник) з матеріалів справи вбачається, що між Сторонами укладено наступні Договори:

- 04.02.2020 року Договір поставки № 2А-20 зі Специфікацією № 1 від 04.02.2020 року до Договору, відповідно до якого Постачальник зобов`язується, згідно заявок Покупця, поставити продукцію, а Покупець оплатити і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й в асортименті, зазначених Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору (Том ІІ, а.с. 17-19);

- 18.02.2020 року Договір поставки № 5А-20 зі Специфікацією № 1 від 18.02.2020 року до Договору, відповідно до якого Постачальник зобов`язується, згідно заявок Покупця, поставити продукцію, а Покупець оплатити і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й в асортименті, зазначених Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору (Том ІІ, а.с. 20-22).

На підтвердження виконання умов зазначених Договорів в матеріалах справи містяться: Договір поставки № 2А-20 від 04.02.2020 року зі Специфікацією № 1 від 04.02.2020 року; Договір поставки № 5А-20 від 18.02.2020 року зі Специфікацією № 1 від 18.02.2020 року; прибуткові накладні; експрес-накладні; видаткові накладні; накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів; довіреність; податкові накладні (Том ІІ, а.с. 23-38).

Щодо взаємовідносин ДП «НАРП» (Покупець) із ТОВ «СТИЛВОРКС» (Постачальник) колегією суддів встановлено, що 27.12.2017 року між Сторонами укладено Договір на постачання продукції № 63А-17, відповідно до якого Постачальник зобов`язується, згідно заявок Покупця, поставити продукцію метизи, а Покупець оплатити і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й в асортименті, зазначених Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору. До зазначеного Договору між Сторонами укладались Додаткові угоди, а саме: № 1 від 22.01.2018 року, № 2 від 01.08.2018 року, № 3 від 17.12.2018 року, № 3/1 від 31.05.2019 року, якими, зокрема, продовжувалась дія Основного договору (Том ІІ, а.с. 39-42).

На підтвердження виконання умов Договору на постачання продукції № 63А-17 від 27.12.2017 року у матеріалах справи містяться: Договір на постачання продукції № 63А-17 від 27.12.2017 року; Додаткові угоди до Договору № 1 від 22.01.2018 року, № 2 від 01.08.2018 року, № 3 від 17.12.2018 року, № 3/1 від 31.05.2019 року; платіжне доручення; рахунок на оплату; прибуткова накладна; експрес-накладна; видаткова накладна; податкова накладна (Том ІІ, а.с. 43-48).

Щодо взаємовідносин ДП «НАРП» (Покупець) із ТОВ «АВИАТЕХКОМПЛЕКТ» (Постачальник) з матеріалів справи вбачається, що:

- 26.06.2019 року укладено Договір поставки № 36А-19. Умовами якого передбачено, що Постачальник зобов`язується, згідно заявок Покупця, поставити продукцію авіаційні комплектуючи, а Покупець оплатити і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й в асортименті, зазначених Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору. Під час дії вказаного Договору між Сторонами було укладеного до нього Додаткову угоду № 1 від 08.07.2019 року, якою пункт 4.2. розділу 4 Договору про ціну, вартість і умови оплати викладено в новій редакції (Том ІІ, а.с. 49-52);

- 28.11.2019 року укладено Договір поставки № 69А-19. Умовами якого передбачено, що Постачальник зобов`язується, згідно заявок Покупця, поставити продукцію авіаційні комплектуючи, а Покупець оплатити і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й в асортименті, зазначених Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору. Під час дії вказаного Договору між Сторонами було укладеного до нього Додаткову угоду № 1 від 16.12.2019 року, якою пункт 4.2. розділу 4 Договору про ціну, вартість і умови оплати викладено в новій редакції (Том ІІ, а.с. 53-55).

На підтвердження виконання умов вказаних Договорів в матеріалах справи містяться: Договір поставки № 36А-19 від 26.06.2019 року та Додаткова угода до нього № 1 від 08.07.2019 року; Договір поставки № 69А-19 від 28.11.2019 року та Додаткова угода до нього № 1 від 16.12.2019 року; прибуткові накладні; видаткові накладні; експрес-накладні; накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів; платіжне доручення; податкові накладні (Том ІІ, а.с. 56-89).

Щодо висновків Податкового органу по взаємовідносинам ДП «НАРП» (Покупець) із ПП «АВІАСЕНС» (Постачальник) з матеріалів справи вбачається, що 24.12.2019 року між зазначеними Сторонами укладено Договір поставки № 77А-19 зі Специфікацією № 1 від 24.12.2019 року до Договору, відповідно до якого Постачальник зобов`язується, згідно заявок Покупця, поставити продукцію киснева установка КУ-7, а Покупець оплатити і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й в асортименті, зазначених Специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору (Том ІІ, а.с. 90-92).

На підтвердження виконання умов цього Договору в матеріалах справи містяться документи, а саме: Договір поставки № 77А-19 зі Специфікацією № 1 від 24.12.2019 року; прибуткова накладна; видаткова накладна; товарно-транспортна накладна; акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів; податкова накладна (Том ІІ, а.с. 93-99).

Таким чином, у Позивача в наявності первинні документи щодо здійснення господарських операцій з ТОВ «АВИАТЕХКОМПЛЕКТ», ТОВ «СТИЛВОРКС», ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», ПП «АВІАСЕНС», ТОВ «СОКІЛ-ЕНЕРГІЯ», ТОВ «ТД ПІДШИПНИКЦЕНТР» та, відповідно, й наявність підстав для формування податкового кредиту по зазначеним господарським операціям.

Аналіз змісту Акту перевірки, свідчить про те, що Податковий орган, фактично не дослідивши наявні у Позивача первинні документи щодо формування податкового кредиту, вважає його формування неправомірним з посиланням на податкову інформацію щодо контрагентів Позивача. Проте колегія суддів вважає, що податкова інформація може бути лише підставою для проведення перевірки Позивача, проте ніяк не для висновків щодо порушення ним податкового законодавства, оскільки саме Позивачем дотримано вимог податкового законодавства по господарським операціям з вказаними контрагентами. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податків-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених господарських операцій, суб`єкт господарювання не може відповідати за порушення, допущені його контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Позивачем надані всі документи, які свідчать про реальність здійснення господарської діяльності, а в Акті перевірки відсутні будь-які докази про причетність Позивача до порушень допущених його контрагентами.

Доводи апелянта щодо ненадання до суду супровідних документів, що посвідчують якість та комплектність товару (технічні паспорти, сертифікати, посвідчення якості тощо), та/або акти про фактичну наявність товару, фактичну якість та комплектність товару та відсутність супровідних документів, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки відсутність певних документів у платника податків не може бути беззаперечним доказом відсутності реального характеру поставки, тоді як інші докази, оцінені судом у судовому процесі підтверджують фактичне виконання поставки та подальшу реалізацію товарів у межах господарської діяльності ДП «НАРП», а Контролюючим органом, в свою чергу, не надано достовірних доказів на спростування цих фактів.

Крім того, правова позиція Верховного Суду від 12.06.2018 року по справі № 826/11879/13-а, вказує на те, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Наявність підпису із зазначенням посади та прізвища директора ДП «НАРП» спростовує думку Контролюючого органу щодо відсутності на видаткових накладних вказаних реквізитів.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Отже, для цілей визначення дати податкового кредиту має значення саме дата отримання платником податків товару, яка визначається саме видатковими накладними, які є первинними документами, та які підтверджують здійснення господарської операції.

Більше того, експрес накладні можуть бути документами, які підтверджують факт здійснення господарської операції з перевезення вантажів, натомість Відповідачем не визнаються господарські операції з поставки товару.

Ненадання до перевірки сертифікатів якості та паспортів на товар не є доказом нереальності господарських операцій, оскільки ці документи не є первинними у розумінні вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 року по справі № 808/849/17 та від 24.01.2019 року по справі № 803/1712/13-а.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання Відповідача на відсутність у контрагентів Позивача достатніх трудових ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, складських приміщень для зберігання товару, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, виробничих потужностей, транспортних засобів, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № 2а/1770/3360/12.

Разом з тим, висновки Контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій між ДП «НАРП» та його контрагентами: ТОВ «АВИАТЕХКОМПЛЕКТ», ТОВ «СТИЛВОРКС», ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», ПП «АВІАСЕНС», ТОВ «СОКІЛ-ЕНЕРГІЯ», ТОВ «ТД ПІДШИПНИКЦЕНТР», ґрунтуються виключно на базі даних Контролюючого органу, проте жодної документальної перевірки або звірки відносно жодного з контрагентів по всьому ланцюгу постачання зроблено не було. Єдиним доказом позиції Контролюючого органу є Акт перевірки, але жодного електронного доказу з бази даних, на які є посилання у Акті перевірки, матеріали справи не містять.

В постанові від 27.02.2018 року по справі № 811/2154/13-а Верховний Суд зазначив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.

Стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, Контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року по справі № 814/1564/18.

Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів Позивача та їх постачальників матеріали справи не містять.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що навіть наявність Акту перевірки відносно контрагента та зазначені в ньому обставини про порушення податкового законодавства контрагентом може бути підставою для застосування негативних наслідків для перевіряємого платника податків лише за умови прийняття податкового повідомлення-рішення відносно вказаного контрагента. В інших випадках такі дані заборонено застосовувати, що прямо зазначено у п. 86.7 ст. 86 ПК України. Таким чином, лише за наявності зібраних в установленому законодавством порядку доказів щодо причетності до порушень податкового законодавства контрагентом платника податків, такий платник податків може нести відповідальність за таки порушення.

Саме така позиція зазначена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України». У п. 38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Частиною 2 статті 6 КАС України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Більш того, колегія суддів наголошує, що податкові накладні, які відповідно до п. 201.10 ПК України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, були видані Позивачу та надавали право на формування відповідного податкового кредиту та їх юридична дійсність податковим органом не оспорюється.

Відповідно до абз. 3 п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг. є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Оскільки спірні суми бюджетного відшкодування з ПДВ та від`ємного значення з ПДВ за серпень 2017 року виникли на підставі податкових накладних, складених та зареєстрованих після 01 липня 2017 року, відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, такі спірні суми не підлягають підтвердженню будь-якими документами, окрім таких податкових накладних, які в свою чергу були використані під час перевірки.

При цьому, одночасно слід звернути увагу на те, що згідно із ст. 204 ЦК України, існує презумпція правомірності правочину. Тобто, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні жодні докази звернення Податкового органу до суду з метою визнання правочинів між ДП «НАРП» з контрагентами: ТОВ «АВИАТЕХКОМПЛЕКТ», ТОВ «СТИЛВОРКС», ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», ПП «АВІАСЕНС», ТОВ «СОКІЛ-ЕНЕРГІЯ», ТОВ «ТД ПІДШИПНИКЦЕНТР», недійсними.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Позивач, дотримуючись правил податкового законодавства, правомірно сформував податковий кредит за рахунок господарських операцій, яка здійснена відповідно до умов укладених з контрагентами договорів, що підтверджується первинними документами. При цьому висновки Акту перевірки щодо наявності ознак нереальності здійснення операцій у господарській діяльності контрагентів Позивача та по ланцюгу постачання, які фактично покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку Відповідача, а тому таки висновки не є підставою для позбавлення Позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов`язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами.

Разом з цим, відсутність або недоведеність вини платника податків як необхідної складової податкового правопорушення обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності висновків Податкового органу щодо порушення з боку Позивача вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України в частині завищення задекларованої суми бюджетного відшкодування за лютий 2020 року на загальну суму 25 902 грн., а також завищення суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду податкової декларації з ПДВ за лютий 2020 року на суму 387 632 грн..

Оскільки висновки, до яких дійшов Податковий орган в Акті перевірки щодо порушення з боку Позивачем вимог ПК України, не відповідають дійсності та є необґрунтованими, тому прийняті на підставі цих висновків оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року по справі № 400/3508/20 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року по справі за позовом Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.06.2020 року № 2, № 2 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець