Справа № 640/1132/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1132/20 Суддя першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач, Міноборони України) про:

- визнання протиправними дій Міноборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1

- зобов`язання Міноборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням права Позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду І групи, у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що вперше І група інвалідності встановлена Позивачу 09.07.2019 року, тобто у період, коли законодавством не передбачалося можливості отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцем, призваним на спеціальні військові збори, у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати закінчення спеціальних військових зборів, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Окремо суд звернув увагу на відмінність правового статусу військовослужбовців та військовослужбовців строкової служби і військовозобов`язаних.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано, що громадяни з числа військовозобов`язаних, які проходять спеціальні збори, у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні з іншими військовослужбовцями. Наголошує, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, що не пов`язується з фактом звільнення зі служби, тобто 09.07.2019 року, що відповідає практиці Верховного Суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Міноборони України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що встановлення ОСОБА_1 інвалідності після спливу тримісячного строку з моменту закінчення спеціальних військових зборів свідчить про відсутність в останнього права на отримання одноразової грошової допомоги. Окремо зауважує на правильності застосування судом першої інстанції практики Верховного Суду до спірних правовідносин.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР у період з 1963 року по 1967 рік, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с. 13-14). Крім того, зі змісту даного військового квитка, а також довідки Центрального архіву Міністерства оборони України від 24.12.1992 року №51/3821 (а.с. 11) і довідки Чигиринського районного військового комісаріату від 25.06.2019 року №48 (а.с. 12) вбачається, що з 24.07.1986 року по 10.10.1986 року ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини №34102.

Зі змісту експертного висновку від 05.06.2019 року №4117 випливає, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» (а.с. 10).

05.11.2019 року Позивачу видано Черкаською облдержадміністрацією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія І) серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №461851 від 09.07.2019 року Позивачу з 08.07.2019 року встановлено безтерміново І «Б» групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 9).

Судом першої інстанції встановлено, що за наслідками розгляду поданих ОСОБА_1 заяви про призначення одноразової грошової допомоги і доданих до неї документів Міноборони України прийнято оформлене пунктом 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №129 від 04.10.2019 року рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, що інвалідність Позивачу встановлено понад тримісячний термін (а.с. 16). Про вказані обставини ІНФОРМАЦІЯ_1 було повідомлено Позивача листом від 24.10.2019 року №6/8/5/1938 (а.с. 15).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 3, 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі Порядок №975), а також ряду правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Позивач не має права на призначення одноразової грошової допомоги з огляду на сплив тримісячного строку з моменту закінчення спеціальних військових зборів та відмінності правового статусу військовослужбовців та військовозобов`язаних, призваних на спеціальні збори.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Положеннями ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону у редакції, що діяла у 2019 році, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Згідно п. 3 Порядку №975 у редакції, яка була чинною на момент встановлення Позивачу інвалідності І групи, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

За правилами ч. 1 ст. 16 Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Отже, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

За правилами п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Викладене свідчить, що законодавцем встановлено особливий порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Указана норма є спеціальною та містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги таким особам, зокрема:

1) особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

2) визначений час настання інвалідності - при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;

3) відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.

Аналогічні положення містяться й у Порядку № 975, який є чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до пп. 3 п. 6 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.

Цією ж нормою визначено розмір такої допомоги при дотриманні особливих критеріїв для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги.

Як вірно зауважено Окружним адміністративним судом міста Києва, Верховний Суд у постанові від 26.02.2019 року у справі № 806/1989/18 сформулював правовий висновок, згідно якого, п. 6 ч. 2 ст.16 Закону для військовослужбовців строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право цих осіб на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.

У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві не виникає.

Як було встановлено раніше, ОСОБА_1 у період з 1963 року по 1967 рік проходив військову службу та у 1967 року звільнений у запас. У 1988 році як військовозобов`язаний був призваний на військові збори і в період з 24.07.1986 року по 10.10.1986 року приймав участь з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, вперше інвалідність І групи, пов`язану з виконання обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Позивачу було встановлено лише у липні 2019 року.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що інвалідність, яка при дотриманні часових проміжків її встановлення дає право на отримання спірної одноразової грошової допомоги, Позивачу встановлена у понад тримісячний строк після закінчення військових зборів, у зв`язку з чим він не набув права на отримання зазначеної допомоги відповідно до вимог Закону та Порядку № 975.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом й у постанові від 15.03.2019 року у справі № 823/2144/17, а також у постанові від 02.04.2020 року у справі №823/207/18.

Посилання Апелянта на те, що після того, як його було призвано на військові збори, він став військовослужбовцем, а тому присічний тримісячний строк, передбачений п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону, до спірних правовідносин застосований бути не може, колегія суддів оцінює критично, оскільки Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» у статті 2 розрізняє види військової служби і встановлює категорії, на які поділяються громадяни України щодо військового обов`язку, зокрема, військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що Позивач був звільнений з військової служби у запас, то він є військовозобов`язаним, який був призваний на спеціальні (військові) збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відтак, первинне встановлення інвалідності ОСОБА_1 у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 2019 році мало місце поза межами тримісячного строку закінчення спеціальних військових зборів, що свідчить про відсутність в останнього права на призначення одноразової грошової допомоги на підставі п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону.

Посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції практики Верховного Суду у справі №288/349/17 судовою колегією оцінюється критично, оскільки у ній суд касаційної інстанції висловлював позицію щодо виплати одноразової грошової допомоги у випадку зміни групи інвалідності чи ступеня втрати працездатності у понад дворічний термін (ч. 4 ст. 16-3 Закону).

Не може бути застосована при вирішенні даного спору і правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 18.11.2014 року у справі №21-446а14 та від 21.04.2015 року у справі №21-135а15, а також Верховного Суду, викладена у постанові від 20.03.2018 року у справі №276/322/17, оскільки у згаданих справах вирішувалося питання щодо права на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби осіб, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби (а не військових зборів) незалежно від часу настання інвалідності, а також вони прийняті за іншого правового регулювання.

Щодо посилання Апелянта на постанову Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №729/426/17, в якій, на переконання Позивача, міститься висновок про те, що «Право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження», колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що таке формулювання міститься у розділі постанови «Оцінка судів першої та апеляційної інстанції», а відтак не є правовим висновком Верховного Суду, по-друге, спірним у справі №729/426/17 було питання надання/ненадання особою документу, який свідчить про причини та обставини поранення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 03» лютого 2021 року.