Справа № 120/5613/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 лютого 2021 р. Справа № 120/5613/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (далі - відповідач) про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятої відповідачем постанови №198601 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 8500,00 грн, у зв`язку із порушенням ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

В обгрунтування позову зазначено, що відповідачем порушено Порядок №1567 про здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, оскільки не складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Також позивач вказує, що довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0004050 підписана лише посадовою особою Укртрансінспекції, підпис інших посадових відсутній, а тому вона не є належним доказом. Натомість, на думку позивача, довідка має бути підписана оператором вагового контролю, який відповідно до пункту 4 р. ІІ Вимог №255 забезпечує роботу пересувного пункту поряд з іншим персоналом. Відтак, у позивача виникає сумнів у відповідності пересувного пункту габаритно-вагового контролю Вимогам №255.

Крім того, як на підставу позову позивач покликається на відсутність методики для визначення фактичної маси та навантаження на осі ТЗ, без якої з достовірністю установити перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень на строєну вісь.

Ухвалою від 15.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін в порядку, встановленому ст. 262 КАС України. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

Відповідач копію ухвалу про відкриття провадження від 15.10.2020 отримав 21.10.2020, що підтверджується розпискою про вручення (а.с. 37), однак у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою від 22.01.2021 витребувано за ініціативи суду у Державної службу України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області відомості щодо дати складення спірної постанови №198601, належним чином завірену її копію, а також всіх матеріалів справи щодо порушення ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт, що стало підставою для прийняття постанови за №198601, в тому числі акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за №0029862 від 11.09.2020.

Також відповідно до ухвали від 22.01.2021 вказано, що до матеріалів справи долучено постанову за №198601, проте датою її складення є 29.09.2020, а не 29.09.2019, як зазначено у позові.

25.01.2021 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, шляхом уточнення вірної дати оскаржуваної постанови, оскільки спірним рішенням є - постанова Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №198601 від 29.09.2020, тоді як в прохальній частині позовної заяви помилково зазначено, що така від 29.09.2019.

З огляду на вищенаведене, суд, констатуючи допущену позивачем помилковість у даті спірної постанови, приймає заяву представника позивача від 25.01.2021 за вх. №3635/21 до розгляду. Відтак, остаточними позовними вимогами є: скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №198601 від 29.09.2020.

02.02.2021 на виконання ухвали від 22.01.2021 відповідачем подано витребувані докази.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є фізичною особою-підприємцем з 26.10.2010, запис за № 0041272, вид діяльності: 10.41 виробництво олії та тваринних жирів (основний); 46.33 оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 47.29 роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

11.09.2020 у пункті габаритно-вагового контролю Вінницької області на 423 км. автомобільної дороги Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, посадовими особами Укртрансбезпеки, на підставі направлення на рейдову перевірку від 07.09.2020 № 002154, було проведено габаритно-ваговий контроль належного позивачу транспортного засобу марки RENAULT модель Premium реєстраційний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп марки MEILLER, модель MHKS 41-3G, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно Акта від 11.09.2020 №029862 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, під час зважування транспортного засобу марки RENAULT модель Premium реєстраційний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп марки MEILLER модель MHKS 41-3G реєстраційний номер НОМЕР_3 встановлено перевищення нормативно допустиме осьове навантаження (нормативно допустиме: 11/11/22 т.; фактичне: 6,220/10,090/23,82 т). При цьому, повна маса автомобіля складала 40 т, при нормативно допустимій 41,30 т. Водій транспортного засобу відмовився від ознайомлення з актом.

Згідно Акта від 11.09.2020 № 229305 про проведення перевірки додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами Укртрансбезпеки виявлені порушення з перевищення встановлених вагових норм понад 5 % але не більше 10 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме на 8,27%.

Того ж дня, складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0004050, а також розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 229305, яким нараховано до сплати позивачу 34,80 євро.

Відповідно до повідомлення відповідача від 15.09.2020 № 70589/20/24-20 позивача запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області на 29.09.2020.

Постановою управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області від 29.09.2020 № 198601 за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500 грн. відповідно до абз 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погодившись із прийнятою постановою, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

За п. 4 цього Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі Закон від 05.04.2001 № 2344-ІІІ), Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі Закон 30.06.1993 № 3353-XII), Закон України, «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV (далі Закон від 08.09.2005 № 2862-IV), Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 671 від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879), Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України № 1306), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з ст. 5 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з ст. 33 Закону від 08.09.2005 № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 30.03.1994 № 198 визначено, що перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Виходячи із встановлених обставин справи судом встановлено, що позивач не отримувала дозволу на перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, виданого компетентними уповноваженими органами або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Відповідно до п.п. 3 п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно п. 3 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 22.5 ПДР України № 1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т).

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (п.п. 4 п. 2 ч. 1 Порядку № 879).

Згідно з п. 18, 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Як передбачено п. 23 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Частиною 1 та 2 ст. 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Як передбачено ст. 60 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що 11.09.2020 у пункті габаритно-вагового контролю Вінницької області на 423 км. автомобільної дороги Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, посадовими особами Укртрансбезпеки було проведено габаритно-ваговий контроль належного позивачці транспортного засобу марки RENAULT модель Premium реєстраційний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп марки MEILLER модель MHKS 41-3G реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно Акта від 11.09.2020 № 029862 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, під час зважування транспортного засобу марки RENAULT модель Premium реєстраційний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп марки MEILLER модель MHKS 41-3G реєстраційний номер НОМЕР_3 встановлено перевищення нормативно допустиме осьове навантаження (нормативно допустиме: 11/11/22 т.; фактичне: 6,220/10,090/23,82 т), тобто навантаження на одну із осей перевищує допустиме на 1,820 т. (перевищення у відсотках складає 8,27 %, тобто понад 5%, але не більше 10%).

Позивачем не спростовується, що документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів у водія автомобіля, під час проведення перевірки, був відсутній.

Як зазначалося, у п.п. 3 п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 4 Правил № 30, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Тобто, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що еквівалентно 220 кг на одиничну вісь, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого (відходи насіння), який під час транспортування здатний зсуватися. У даній справі перевищення навантаження на таку вісь становить більше 2% (перевищення 8,27 %).

При цьому, суд оцінює критично посилання позивача щодо специфіки вантажу, зокрема, того, що вантажем була асфальтобетонна суміш, яка має властивість пересипатись під час руху транспортного засобу, створюючи при цьому нерівномірне навантаження на осі, з наступних мотивів.

Так, наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 2014 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі Правила № 363) на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.

Пунктами 8.20-8.21 Глави 8 Правил № 363 передбачено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню. Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Згідно з п. 12.1, 12.5 Глави 12 Правил № 363 зазначених правил, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Тобто, обов`язок забезпечення належного розміщення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху покладається на водія, який перевозить такий вантаж. Зміщення вантажу, як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням. Крім того, з метою врахування ймовірного зміщення у кузові автомобіля сипучого вантажу передбачені нормативно допустимі відхилення маси автомобіля, однак за результатом габаритно - вагового контролю транспортного засобу позивача встановлено їх недотримання. Тому факт перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5% знайшов своє підтвердження за результатом дослідження обставин у справі. При цьому, на момент проведення контрольного заходу у водія автомобіля був відсутнім документ, який давав би право на проїзд, що й стало достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення норм ст. 48 Закону № 2344-III та застосування на підставі ст. 60 Закону № 2344-III штрафної санкції у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8500 грн).

Щодо аргументу позивача про відсутність на момент виникнення спірних правовідносин Методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів України, то суд зазначає наступне.

Так, дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, не була затверджена відповідна методика Мінекономрозвитку, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Пунктом 19 Порядку № 879 було передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Проте, оскільки за змістом ст. 4 і 29 Закону 30.06.1993 № 3353-XII , ст. 33 Закону від 08.09.2005 № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідний орган Укртрансбезпеки, суд вважає, що суб`єктом владних повноважень правомірно проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача та складено відповідні довідку. Крім того, позивачем не наведено жодних обґрунтувань порушення його права у спірних правовідносинах внаслідок проведення габаритно-вагового контролю без використання методики Мінекономрозвитку.

Аналогічна висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.09.2018 по справі №804/5296/17, від 02.08.2018 по справі № 820/1420/17.

Таким чином, суд відхиляє вказані доводи позивача як такі, що є необґрунтованими.

Щодо аргументів позивача про відсутність складеного акта проведення перевірки додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, суд їх відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджено складання посадовими особами Укртрансбезпеки у Вінницькій області 11.09.2020 такого акта.

Щодо доводів позивача, що довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0004050 не є належним доказом, оскільки підписана лише посадовою особою Укртрансінспекції, підпис інших посадових відсутній. В обгрунтування цього, позивач покликається на п. 4 р. ІІ Вимог №255, та вказує, що вона має бути підписана оператором вагового комплексу.

Так, Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затвердженні наказом Міністерства інфраструктури України 28.07.2016 № 255, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2016 за № 1171/29301 (далі - Вимоги №255).

Відповідно до п. 4 р. ІІ Вимог №255, роботу пересувного пункту забезпечує персонал з трьох працівників (начальник пункту, оператор та водій).

На ряду з цим, відповідно до п.п. 5 та 6 р. ІІ Вимог №255, пересувний пункт повинен бути укомплектований таким технічним обладнанням: 1) спеціалізований транспортний засіб; 2) комплект пересувних автомобільних ваг для осьового зважування транспортних засобів у русі, до складу якого входять дві вагові платформи, ваговий індикатор у футлярі та чотири вирівнювальні доріжки; 3) рулетка стрічкова, рейка телескопічна завдовжки 6 м для вимірювань параметрів висоти транспортних засобів, рулетка електронна в комплекті зі світловідбивачем; 4) комп`ютерна техніка; 5) акумулятор для резервного електроживлення; 6) бензиновий (дизельний) електрогенератор; 7) засоби зв`язку; 8) свідоцтво про повірку ваг та свідоцтво про державну метрологічну атестацію; 9) платіжний термінал для розрахунку електронним платіжним засобом.

Пересувний пункт повинен мати засоби організації дорожнього руху, які встановлюються відповідно до тимчасової схеми організації дорожнього руху, узгодженої з відповідними підрозділами Національної поліції України та Державним агентством автомобільних доріг України.

Отже, з аналізу наведених вище норм слід дійти висновку, що оператор вагового комплексу є працівником, який здійснює виключно технічне обслуговування та нагляд за пересувним пунктом, та відповідальний за його роботу.

На противагу цьому, суд бере до уваги докази з яких встановлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, під час його зважування, а саме:

- Акт від 11.09.2020 №029862 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, під час зважування ТЗ, яким встановлено перевищення нормативно допустиме осьове навантаження (нормативно допустиме: 11/11/22 т.; фактичне: 6,220/10,090/23,82 т). Водій транспортного засобу відмовився від ознайомлення з актом.

- Акт від 11.09.2020 № 229305 про проведення перевірки додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами Укртрансбезпеки виявлені порушення з перевищення встановлених вагових норм понад 5 % але не більше 10 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме на 8,27%.

- Талон за номером 12429, що роздрукований в режимі "динамічний" 11.09.2020 о 13:58, номер НОМЕР_4 , щодо фактичного осьового навантаження (6220кг/10090кг/23820кг).

- Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0004050.

- Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 229305, яким нараховано до сплати позивачу 34,80 євро.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про підтвердження факту перевищення позивачем допустимої ваги вантажного автомобіля за відсутності дозволу на перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень. Тому, оскаржувана постанова від 29.09.2020 №198601 про застосування до позивача адміністративно господарського штрафу в сумі 8500,00 грн. є правомірною та скасуванню не підлягає.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ); Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 39816845, місцезнаходження: вул. Хмельницьке, 23, м. Вінниця, 21036)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна