Справа № 560/1647/20
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1647/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

04 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши у пільговий стаж роботи період з 01.11.1984 року по 30.12.2002 року з дня звернення з відповідною заявою до відповідача, з 10.07.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 10.07.2019 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, до якої додала довідку про уточнюючий характер роботи №1 від 10.07.2019 року із необхідним пакетом документів. Листом №34814/03 від 24.10.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило, що рішенням від 21.10.2019 року у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відмовлено у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи та неналежним чином оформленої пільгової довідки. Вважає, що пенсійний орган протиправно не врахував пільговий стаж роботи з 01.11.1984 року по 30.12.2002 року, оскільки вказаний пільговий стаж підтверджений довідкою про уточнюючий характер роботи №1 від 10.07.2019 року, виданою на виконання рішення Чемеровецького районного суду № 687/1112/18 від 05.12.2018. Вважає, що недотримання всіх формальних вимог при заповненні уточнюючої довідки чи трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування факту зайнятості особи на відповідних роботах і за загальним правилом не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.10.2019 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 01.11.1984 по 30.12.2002 до пільгового стажу за Списком №2, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, з 10 липня 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 840,80 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

З урахуванням вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 10 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. До заяви додала довідку, уточнюючу пільговий характер роботи від 10.07.2019 року № 1, видану ліквідатором Чемеровецького Коопзаготпрому, згідно з якою позивачка з 01.11.1984 року по 29.12.2002 року працювала на посаді "грузчика", "прийомщика", "укладчика", "упаковщика", "зборщика","сортувальника" та "засольщика шкір".

Рішенням від 21.10.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України відмовило позивачці у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Листом від 24.10.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивачку про прийняте рішення та вказало, що згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданою 05.09.1980 року, з 01.11.1984 року по 30.12.2002 року позивачка працювала робітником складу тваринницької сировини Чемеровецького Коопзаготпрому. При зверненні за призначенням пенсії ОСОБА_1 надала довідку, уточнюючу пільговий характер роботи, від 10.07.2019 року №1, видану ліквідатором Чемеровецького Коопзаготпрому, в якій зазначено, що позивачка працювала на посадах "засольщика шкіри", "грузчика", "прийомщика", "укладчика". За результатами звірки первинних документів (книг нарахування заробітної плати за 1984-2002 роки, наказів з основної діяльності та особового складу) встановлено, що на посадах, які передбачені Списком №2 позивачка працювала в 1986-1987 роках приймальником (зазначено лише прізвище ОСОБА_2 без імені та по батькові), в 1989- 1991 роках укладальником-пакувальником шкір. Підстави для зарахування зазначених періодів роботи до пільгового стажу відсутні, оскільки надана пільгова довідка не оформлена належним чином і не містить інформації, необхідної для визначення права на пільгову пенсію (відсутнє посилання на відповідні Списки, зазначено посади, які в них відсутні, не вказана загальна тривалість пільгового стажу). За інші роки наявна інформація про роботу на посадах засольника, сортувальника шкір, робітника складу, які не передбачені Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162. Крім того, відсутні документи про проведення атестації робочих місць після 21.08.1992 року. Страховий стаж згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 25 років 29 днів, пільговий стаж відсутній.

Вважаючи рішення відповідача від 21.10.2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій посад та показників, протиправним позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 2 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом №1788-XII.

Відповідно до пункту 16 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV положення Закону № 788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення жінками 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, за наявності передбаченого страхового стажу пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058 жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до статті 62 закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У пункті 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками №1 та №2 деталізоване у "Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383.

Пунктом 10 наведеного Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Так, згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Отже, право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 закону України "Про пенсійне забезпечення" має бути підтверджене, як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 або №2.

Із матеріалів справи слідує, що трудова книжка позивачки містить запис про період роботи з 01.11.1984 по 30.12.2002 робочою складу тваринницької сировини в Коопзаготпромі Чемеровецького районного споживчого товариства, однак не містить записів про займану посаду і період виконуваної роботи.

При зверненні до органу Пенсійного фонду для оформлення пенсії за віком позивачка надала довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1 від 10.07.2019 року, згідно з якою позивачка в період з 01.11.1984 по 30.12.2002 року працювала повний робочий день в Чемеровецькому Коопзаготпромі на посаді "засольщика шкір", "грузчика", "прийомщика", "укладчика".

Підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії слугувало те, що пільгова довідка не оформлена належним чином і не містить інформації, необхідної для визначення права на пільгову пенсію, а саме відсутнє посилання на відповідні Списки, зазначено посади, які в них відсутні, не вказана загальна тривалість пільгового стажу. Крім того, відсутні документи про проведення атестації робочих місць після 21.08.1992 року.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92.

Розділом XXI "Легка промисловість" Списку № 2 виробництв, робіт, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються, зокрема підносчики-відносчики сировини, полу фабрикатів, хімічних матеріалів і відходів виробництва в відмочно-зольних, сировинних, дубильно-фарбувальних, жирувальних та формалінових цехах, сортувальники шкіряно-хутрової сировини, а також прибиральники в відмочно-зольних, сировинних, дубильно-фарбувальних, жирувальних та формалінових цехах.

Підрозділом 15 розділу XXII "Первинне оброблення шкір на м`ясокомбінатах і сільськогосподарських підприємств" Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 №10 правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються: а) робочі, зокрема 2241500а-1223 засольщики шкір, 2241500а-15367обробники шкір, 2241500а-18700 сортувальники шкір.

Підрозділом 7 ''Шкіряне та хутрове виробництва, первинна обробка шкіряно-хутрової сировини" розділу XX '"Легка промисловість" списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються, зокрема 2210800а-15295 - обробники шкіряно-хутрової сировини, 2210800а-16744 - підносчики сировини, напівфабрикатів, хімічних матеріалів та відходів виробництва у відмочувально-зольних, дубильно-фарбувальних і жирувальних цехах (дільницях), в цехах (дільницях) первинної обробки шкіряно-хутрової сировини, 2210800а-17259 - приймальники матеріалів, напівфабрикатів та готових виробів, коректувальники ваги шкіряної сировини, зайняті прийманням та здаванням шкіряно-хутряної сировини (з укладанням і перекладанням), 2210800а-18658 - сортувальники шкіряно-хутрової сировини, 2210800а-19217 - транспортувальники, зайняті транспортуванням сировини, напівфабрикатів, хімічних матеріалів та відходів виробництва у відмочувально-зольних, сиричувальних, підготовки та первинної обробки сировини, дубильно-фарбувально-жирувальних, формалінових цехах (дільницях), в цехах (дільницях) первинної обробки шкіряно-хутрової сировини, 28 - прибиральники виробничих приміщень, зайняті у відмочувально-зольних, сиричувальних, підготовки та первинної обробки сировини, дубильно-фарбувальних-жирувальних, формалінових цехах (дільницях), в цехах (дільницях) первинної обробки шкіряно-хутрової сировини, 2210800а-19293 - укладальники-пакувальники, зайняті укладанням шкіряно-хутрової сировини; гладильники,пакувальники, укладальники-пакувальники зайняті укладанням і пакуванням шкіряно-хутрової сировини.

Із зазначеного слідує, що роботи, які виконувала позивачка були передбачені у всіх Списках № 2.

Окрім того, Чемеровецький районний суд в рішенні від 05.12.2018 року по справі №687/1112/18, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, встановив, що роботи, які виконувала ОСОБА_1 передбачені переліком виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці. Робота по цій професії дає право позивачці на отримання пільгової пенсії за списком затвердженим постановою КМУ від 11.03.94 р. N 162, та зобов`язав ліквідатора Коопзаготпрому Чемеровецького районнного споживчого товариства ОСОБА_3 видати ОСОБА_1 уточнюючу довідку за зразком, передбаченим пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, про те, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в період з 01.11.1984 року по 30.12.2002 року і виконувала роботи, що передбачені за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт виконання ОСОБА_1 робіт в період з 01.11.1984 року по 30.12.2002 року що передбачені Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не потребує доказування.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 29 березня 2019 року у справі № 548/2056/16-а (адміністративне провадження № К/9901/44334/18), в яких суд касаційної інстанції зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17 зробив висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

У постанові по справі №754/14898/15-а Верховний Суд стосовно аналогічних правовідносин зазначає, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

На час звернення із заявою до відповідача пільговий стаж для призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах, який відповідач відмовився врахувати, був підтверджений записом трудової книжки, та довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1 від 10.07.2019 року, виданою ліквідатором Чемеровецького Коопзаготпрому.

Також слід зазначити, що згідно із пунктом 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій.

Відповідно до пункту 4.7 вказаного Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідач не надав доказів того, що позивачці було роз`яснено право на надання необхідних додаткових документів, в тому числі шляхом звернення до підприємства для отримання належним чином оформленої довідки.

Таким чином, обставин не зарахування відповідачем пільгового стажу позивачки із тих мотивів, що викладені в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 34814/03 від 24.10.2019 року, не можна вважати обґрунтованими.

Щодо доводів апелянта, про відсутність документів про проведення атестації робочих місць, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з п. 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи викладене, а також те, що на час звернення за призначенням пенсії позивачці виповнилось 55 років, її страховий стаж становив 25 років 29 днів (з необхідних 25 років), в тому числі стаж за Списком №2 - більше 18 років (з 01.11.1984 по 30.12.2002 ), вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 10.07.2019.

Щодо дискреційних повноважень апелянта на призначення пенсії колегія суддів зазначає наступне.

Дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988), встановлено, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002).

В даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач має прийняття рішення лише про призначення пенсії, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що подані позивачем документи до заяви підтверджують його право на призначення пенсії, а відтак відповідач не мав належних правових підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.