Справа № 560/3940/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/3940/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

02 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у нездійсненні нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі по тексту - Постанова №889), індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі по тексту - Закон №1282-ХІІ) та невиплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 19 років;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 19 років, та включенням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, та індексації грошового забезпечення, встановленої Законом №1282-ХІІ, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема апелянт вважає, що передбачена Постановою №889 щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до складу грошового забезпечення, оскільки має окремий, особливий і разовий характер, виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких визначений у Постанові №889, та за наявності коштів для її виплати. Вказав, що індексація позивачу виплачена після звільнення, тому також не входить до складу грошового забезпечення, яке враховувалось при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні. На час звільнення позивача його календарна вислуга складала 16 років 01 місяць 03 дні, пільгова 03 роки 10 місяців 05 днів. При нарахуванні одноразової грошової допомоги враховувався показник календарної вислуги.

У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у Державній прикордонній службі України.

Наказом начальника Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 21.08.2018 №319-ос відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ) позивач звільнений з військової служби у запас.

Наказом начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.08.2018 №397-ос позивач виключений зі списків особового складу загону та знятий з усіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2020 №156 позивачу виплачена одноразова допомога при звільненні за 16 років в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 53641,60 грн. До складу грошового забезпечення, яке враховувалось при виплаті одноразової грошової допомоги, входили посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за службу в умовах режимних обмежень, надбавка за кваліфікацію та премія.

08.06.2020 позивач звернувся до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України за заявою про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації та повної вислуги 19 років.

Листом від 18.06.2020 №М-115 Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління ДПС України повідомив позивача, що щомісячна додаткова грошова винагорода та індексація до складу грошового забезпечення на момент звільнення не включались.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо здійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зауважив, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Таким чином, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №889.

Крім того, оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний щомісячний характер, тому відповідач також протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні, індексацію грошового забезпечення.

За вказаних обставин, враховуючи, що на момент звільнення вислуга років позивача з врахуванням пільгової вислуги становить 19 років 11 місяців 08 днів, суд першої інстанції вважає, що останній має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 19 років.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками Хмельницького окружного адміністративного суду. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі по тексту - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно підпункту 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі по тексту - Постанова №889), чинної на час проходження позивачем військової служби, Уряд установив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Судом встановлено, що позивачу виплачена одноразова допомога при звільненні за 16 років в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 53641,60 грн. До складу грошового забезпечення, яке враховувалось при виплаті одноразової грошової допомоги, не включена щомісячна додаткова грошова винагорода.

Частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надані повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесені до його компетенції та можуть бути змінені лише законодавцем.

Аналогічну правову позицію виклав у своїх постановах Верховний Суд від 19.03.2020 у справі №820/5286/17, від 14.04.2020 у справі № 820/3719/18, а також від 29.04.2020 у справі №240/10130/19.

Тобто, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 по справі № 522/2738/17 зазначила, що згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2020 №156, позивачу на постійній основі перед звільненням нараховувалась та виплачувалась щомісячно додаткова грошова винагорода на підставі Постанови №889. Тобто така винагорода не є одноразовим видом грошового забезпечення.

Така ж правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені у постанові від 31.07.2019 по справі №826/3398/17.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №889.

Що стосується індексації грошового забезпечення, то враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний щомісячний характер, колегія суддів вважає, що відповідач також протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні, індексацію грошового забезпечення.

За змістом частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі по тексту - Порядок №393).

Як вірно зауважив суд першої інстанції, відповідно до пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та пункту 10 Порядку №393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

В розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги "за наявності вислуги 10 років і більше". При цьому, законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №806/2104/17.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за закінченням контракту такі військовослужбовці мають права на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах).

Враховуючи, що на момент звільнення вислуга років позивача з врахуванням пільгової вислуги становить 19 років 11 місяців 08 днів, останній має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням пільгової вислуги років, що разом складає повних 19 років.

За таких обставин та за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що дії відповідача у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Згідно частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.