Справа № 820/2090/16
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

19 січня 2021 р.Справа № 820/2090/16
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, Управління Державної казначейської служби України у Фрунзенському районі м. Харкова Харківської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми, -

в с т а н о в и л а:

20.04.2016 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФО-П ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т. 3, а.с. 163-164), просить:

- визнати протиправною бездіяльність Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (правонаступником якої є Головне управління ДПС у Харківській області, далі відповідач-1, ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган) щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на її користь за третій квартал 2008 року у сумі 53.339 грн, четвертий квартал 2008 року в сумі 46.411 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38.944 грн, усього на суму 138 694 грн;

- зобов`язати відповідача-1 надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновки із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на її користь за третій квартал 2008 року у сумі 53.339 грн, четвертий квартал 2008 року в сумі 46.411 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38.944 грн, усього на суму 138.694 грн;

- стягнути з Державного бюджету України на її користь суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за третій квартал 2008 року у сумі 53.339 грн, четвертий квартал 2008 року в сумі 46.411 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38.944, усього у розмірі 138.694 грн;

- стягнути з Державного бюджету України на її користь пеню за порушення строків бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості в розмірі 91 034, 22 грн.

В обґрунтування позовних вимог платник зазначила, що виконала усі необхідні умови для отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, натомість відповідачами, в супереч вимог податкового законодавства, не вчинено дій, спрямованих на перерахування позивачу зазначених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року адміністративний позов ФО-П ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі.

Судовим рішенням визнана протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Харківській області щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на користь позивача за третій квартал 2008 року в сумі 46.411 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38.944, усього у розмірі 138.694 грн.

ГУ ДПС у Харківській області зобов`язаний надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновки із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на користь позивача за третій квартал 2008 року в сумі 46.411 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38.944, усього у розмірі 138.694 грн.

З Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області на користь позивача стягнуто суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за третій квартал 2008 року в сумі 46.411 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38.944, усього у розмірі 138.694 грн.

З Державного бюджету України на користь позивача стягнуто пеню за порушення строків бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, нараховану на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за 3 і 4 квартали 2008 року, та 2 квартал 2010 року, на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості, в розмірі 187.126,04 грн.

За рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Харківській області та Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області на користь позивача стягнуто по 693,47 грн у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанцій дійшов висновку про наявність у позивача права на бюджетне відшкодування та як наслідок, наявність правових підстав для зобов`язання контролюючого органу подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача сум бюджетного відшкодування у загальному розмірі 138.694 грн та пені у розмірі 187.126,04 грн за порушення строків бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Не погодившись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач-1, посилаючись на порушення судом першої інстанції просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволені вимог адміністративного позову ФО-П ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги контролюючий орган зазначає про порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Вказує, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або у випадках передбачених законодавством про їх відшкодування можуть бути подані не пізніше 1.095 днів, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Наголошує на тому, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, а також посилається на те, що контролюючий орган після закінчення судового оскарження повинен самостійно виконати рішення, що свідчить про передчасність заявлених у справі позовних вимог.

Крім того, скаржник вказує на відсутність технічної можливості здійснення процедур відшкодування сум залишків бюджетного відшкодування ПДВ, що підлягають включенню до Тимчасового реєстру заяв, ї їх реалізація можлива лише після запровадження механізму такого відшкодування.

Заперечуючи вимоги апеляційної скарги, позивач наводить аргументи, аналогічні по суті доводам, викладеним в адміністративному позові.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України частковому скасуванню, з наступних підстав.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено ст. 200 ПК України.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

На підставі пункту 200.8 ст. 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Пунктом 200.10 ст. 200 ПК України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки (п. 200.11 ст. 200 ПК України).

Відповідно до п. 200.12 ст. 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з п. 200.13 ст. 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Вищенаведені норми п.п. 200.12 та 200.13 ст. 200 ПК України узгоджуються з п.п. 6 та 9 постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 року № 39 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість» (далі - Порядок № 39).

Пунктом 200.14 ст. 200 ПК України визначено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин ПК України було визначено, що в разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, вимог, передбачених п.п. 200.7 та 200.8 ст. 200 цього Кодексу, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, який протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

При цьому, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган надсилає платнику податку відповідне податкове повідомлення.

Судом встановлено, що 04.11.2008 року позивачем подано декларацію з податку на додану вартість за 3 квартал 2008 року (№ 97292 від 10.11.2008 року) разом з заявою про бюджетне відшкодування з ПДВ у розмірі 53.339 грн.

Посадовими особами відповідача проведено документальну невиїзну перевірку достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за 3-й квартал 2008 року за результатами якої складено акт від 08.12.2008 року № 3589/16-024/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки від 08.12.2008 року).

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп. 7.4.1, п. 7.4.4 п. 7.4, п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.2 п.п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого платником завищено бюджетне відшкодування за 3 квартал 2008 року на суму 53.339 грн; занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на суму 8.094 грн; використану суму ПДВ станом на 01.12.2008 року у розмірі 20 977 грн; завищено суму ПДВ у розмірі 46.411 грн за 3 квартал 2008 року, яка включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 22.2 декларації за 3 квартал 2008 року).

На підставі Акту перевірки від 08.12.2008 року, 12.12.2008 року контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення № /0, № /0.

05.02.2009 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за 4 квартал 2008 року (вх. № 130788), в якій заявлено суму відшкодування з Державного бюджету України з податку на додану вартість у розмірі 46.411 грн.

Посадовими особами контролюючого органу проведено документальну невиїзну камеральну перевірку достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за 4 квартал 2008 року, за результатами якої складено акт від 11.02.2009 року №407/16-024/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки від 11.02.2009 року).

Контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.2 п.п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого платником завищено бюджетне відшкодування за 4 квартал 2008 року на суму 46.411 грн.

На підставі Акт перевірки від 11.02.2009 року відповідачем-1 04.03.2009 року прийнято податкове повідомлення - рішення № /0.

Зазначені податкові повідомлення - рішення були оскаржені позивачем в судовому порядку.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2012 року у справі № 2а-42730/09/2070, що набрала законної сили 19.12.2012 року, адміністративний позов ФО-П ОСОБА_1 , задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення: № /0 від 12.12.2008 року, № /1 від 06.03.2009 року, № /2 від 29.05.2009 року про відмову у бюджетному відшкодуванні на суму 53.339 грн та нарахування штрафних санкцій у розмірі 2.098 грн; скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 12.12.2008 року, № /1 від 06.03.2009 року, № /2 від 29.05.2009 року про нарахування податку на додану вартість у розмірі 8.094 грн та штрафних санкцій у розмірі 1.180 грн; скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 04.03.2009 року, № /1 від 29.05.2009 року про відмову у бюджетному відшкодуванні на суму 46.411 грн та нарахування штрафних санкцій у розмірі 722,3 грн. В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

14.09.2012 позивачем подано розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний (податковий) період 9-й місяць 2012 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - 2 квартал 2010 року № з додатками. До вказаного уточнюючого розрахунку ФОП ОСОБА_1 додано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 38 944, 00 грн.

Відповідачем-1 проведено камеральну перевірку даних задекларованих позивачем в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість за 2 квартал 2010 року №, в якому заявлена сума відшкодування з Державного бюджету України з податку на додану вартість у розмірі 38.944 грн.

За результатами камеральної перевірки складено акт № 2294/17-109/ НОМЕР_1 від 08.10.2012 року.

Згідно з висновками акта камеральної перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 200.5 ст. 200 Податкового кодексу України (далі ПК України), що призвело до завищення р. 23, р. 23.1 у сумі 38.944 грн (завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, заявлену в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ за 2 квартал 2010 року), в результаті чого ФОП ОСОБА_1 не має права на отримання заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ 38.944 грн.

На підставі висновків акту камеральної перевірки від 08.10.2012 року №2294/17-109/ НОМЕР_1 відповідачем-1 прийнято податкове повідомлення - рішення № від 19.11.2012 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2013 у справі № 820/4773/13-а, що набрала законної сили 29.08.2013 року, скасовано податкове повідомлення - рішення контролюючого органу форми В3 № від 19.11.2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з абзацом 2 п. 200.15 ПК України після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Отже, у разі виконання платником податків, який має право на отримання бюджетного відшкодування, вимог ст. 200 ПК України, за умови підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування за результатами судового оскарження, орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету

Колегія суддів зазначає, що з набранням законної сили судових рішень у справах № 2а-42730/09/2070 та № 820/4773/13-а у Східної об`єднаної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області (правонаступником якої є відповідач-1) виник обов`язок подання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету на користь позивача ФО-П ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

У зв`язку з тим, що контролюючий орган після закінчення процедури судового оскарження вищеозначених податкових повідомлень-рішень не подав до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, що стало підставою для непогашення заборгованості з ПДВ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Харкові на користь позивача пені в розмірі 187.126,04 грн. Розрахунок пені в сумі 187.126,04 грн проведений відповідно до положень п. 200.23 ст. 200 ПК України. Цей висновок суду першої інстанції скаржником у апеляційній скарзі під сумнів не ставиться.

Щодо позовних вимог ФО-П ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Харкові на її користь заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ у розмірі 138.694грн, колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 року по справі № 826/7380/15 дійшла наступних правових висновків:

«В аналогічних справах за правовідносинами, що склались протягом 2012-2015 років, Верховний Суд України напрацював правову позицію, відповідно до якої бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державної казначейської служби з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України та Порядком № 39, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, у п`ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку (постанови Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі № 820/19449/14).

За правовою позицією Верховного Суду України цей порядок не передбачає бюджетне відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями контролюючих органів, ухваленими за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю. Відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а отже, суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Відтак стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ за правовою позицією Верховного Суду України визнано неналежним способом захисту прав платника податків.

Правильним механізмом визнано зобов`язання контролюючого органу виконати покладені на нього законом і підзаконними актами обов`язки щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього висновку Верховного Суд України з огляду на таке.

На момент виникнення спірних правовідносин надання інспекцією висновку до органу казначейства щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету, було передбачено статтею 200 ПК України та Порядком № 39.

Невиконання цього обов`язку спричиняло порушення права платника податків на отримання з бюджету суми відшкодування ПДВ, а такі способи судового захисту як визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо неподання до органу казначейства висновку із зазначенням відповідної суми бюджетного відшкодування та зобов`язання податкового органу вчинити передбачені законодавством дії, спрямовані на підготовку і надання відповідного висновку органам казначейства, були сформульовані Верховним Судом України виходячи, зокрема, з чинного на той час законодавства.

Законами України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» та від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» внесено зміни до статті 200 ПК України, зокрема, й щодо порядку бюджетного відшкодування ПДВ.

У зв`язку з прийняттям вказаних змін до ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 визнано таким, що втратив чинність Порядок № 39.

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду) на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 цієї статті Кодексу заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

На підставі пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Вказані норми статті 200 ПК України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 (далі - Порядок № 26).

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України до 01 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум ПДВ, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Станом на час розгляду справи у суді касаційної інстанції Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює.

Крім того, за інформацією, наведеною в листі Державної фіскальної служби України від 26 липня 2017 року № 16189/6/99-99-12-03-02-15 «Про розгляд звернень щодо Тимчасового реєстру», скерованого на адресу товариства, на сьогодні чинним законодавством не передбачено механізм відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структури такого реєстру.

За таких обставин, із врахуванням встановленого судом апеляційної інстанції права ТОВ «Аскоп-Україна» на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 4 млн 447 тис. 644 грн, а також відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку, такі способи захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 4 млн 447 тис. 644 грн та пені в розмірі 211 тис. 1 грн 11 коп., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі № 820/19449/14, про те, що відшкодування ПДВ здійснюється органом Державної казначейської служби України з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України та Порядком № 39, оскільки на момент розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду вказаний спосіб захисту не є ефективним та не призводить до поновлення порушеного права платника податків.

Таким чином, висновок Київського апеляційного адміністративного суду про задоволення позовних вимог ТОВ «Аскоп-Україна» є правильним».

З огляду на те, що такий спосіб захисту порушеного права. як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву позивача до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги ГУ ДПС у Харківській області та скасовує судове рішення в частині, якою судом ГУ ДПС у Харківській області зобов`язаний надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновки із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на користь позивача за третій квартал 2008 року в сумі 46.411 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38.944, усього у розмірі 138.694 грн, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені цих вимог ФО-П ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів зауважує, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Харкові на користь ФО-П ОСОБА_1 заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції, що діяла на момент подачі даної позовної заяви), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги контролюючий орган посилається на те, що позивачем пропущений встановлений ст. 99 КАС України строк звернення до суду з даним позовом. Зазначає, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках передбачених законодавством можуть бути подані не пізніше 1.095 днів, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

20.04.2016 року позивач ФО-П ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням, яким просить суд поновити строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом, визнавши причини його пропуску поважними.

В обґрунтування клопотання позивач зазначила, що право на бюджетне відшкодування вона набула після остаточного вирішення судами справи № 2-а-42730/09/2070. На протязі всього минулого часу для своєчасного й законного врегулювання вона доклала всіх необхідних заходів та зусиль. Неодноразово зверталась до Індустріальної ОДПІ з вимогами виконати рішення судів та надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновки із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з бюджету на її користь. Вона вимагала виконання судового рішення по цій справі при розгляді справи № 820/5405/13-а, у якій ДПІ знову оскаржувала правомірність того ж самого податкового кредиту за придбання нею нерухомості. Позивач також просила суд врахувати, що у період часу з 25.02.2016 року по 11.03.2016 року вона доглядала чоловіка ОСОБА_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 року клопотання позивач ОСОБА_1 задоволено.

Колегія суддів зазначає, що за визначенням, наведеним у п.п. 14.1.18 та 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Статтею 102 ПК України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Крім того, положеннями п. 43.3 статті 43 ПК України встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Аналіз положень ст. 43 та п. 200.23 ст. 200 ПК України, дає підстави для висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість.

Визначений законодавцем строк в 1095 днів також свідчить на користь того, що ПК України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

При цьому, право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Відповідно до п. 5.2 ст. 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Отже, ПК України є спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників спірних відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку. Вказане повною мірою кореспондується із ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та статтею 122 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року).

Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду слід врахувати й те, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 ПК України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.

Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податковий борг та пеню на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків.

Означеного правового висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду та вирішення справи № 819/3144/15 (постанова від 30.05.2019 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення суми бюджетної заборгованості та пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України позивачем ФО-П ОСОБА_1 може бути заявлена в межах строку, встановленого п. 102.5 ст. 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2012 року, яке набрало законної сили 19.12.2012 року по справі № , зокрема, скасовані податкові повідомлення рішення контролюючого органу від 29.05.2009 року: № /2 про відмову ФО-П ОСОБА_1 у бюджетному відшкодуванні суми ПДВ 53.339 грн та № /1 про відмову у бюджетному відшкодуванню суми ПДВ 46.411 грн.

Таким чином, строк, встановлений ст. 102.5 ст. 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань (53.339 грн та 46.411 грн) та пені сплив 20.12.2015 року, а з позовом до суду позивач звернулася 20.04.2016 року.

Погоджуючись з загальним висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання поважними причини пропуску позивачем ФО-П ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає, що на протязі січня 2013 року червня 2016 року позивач неодноразово зверталася до контролюючого органу, у тому числі з приводу виконання означеного судового рішення та здійснення бюджетного відшкодування (т. 1, а.с. 80-86). Контролюючий орган не спростував твердження позивача стосовно ненадання ним відповідей на означені звернення.

Клопотавши про поновлення строку, позивач наполягала, що вона пропустила його з поважних причин, зокрема, оскільки у період часу з 25.02.2016 року по 11.03.2016 року вимушена була доглядати хворого чоловіка, який перебував на стаціонарному лікуванні, свідченням чого є медична документація (т. 1, а.с. 29, 30).

Також, позивач зазначає, що, ігноруючи судове рішення у справі № 2-а-42730/09/2070, контролюючий орган у подальшому (акт камеральної перевірки № 3741/1109/213609901 від 25.12.2012 року) збільшив їй суму грошових зобов`язань штраф у розмірі 6.822,40 грн, у зв`язку з чим вона вимушена була знову звертатися до суду (постанова Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2013 року по справі № 820/5405/13-а).

Оскільки «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, з урахуванням встановлених судом обставин, балансу між інтересами держави та інтересами позивача, яка захищає свої майнові права, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав вважати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Податкове повідомлення-рішення контролюючого органу, що прийнято на підставі висновків акту камеральної перевірки № 2294/17-109/ НОМЕР_1 від 08.10.2012 року, яким ФО-П ОСОБА_1 зменшена сума бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 38.944 грн за П квартал 2010 року скасовано постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2013 року по справі № 820/4773/13-а, відтак вимога про стягнення бюджетного відшкодування у сумі 38.944 грн пред`явлена позивачем в межах строків, встановлених ст. 102 ПК України та ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, що була чинною до 15.12.2017 року).

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги ГУ ДПС у Харківській області в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, проведених судом першої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для покладення обов`язку відшкодування судових витрат, що сплачені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 при звернення до суду з цим позовом на Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області, оскільки саме протиправна бездіяльність відповідача - 1 призвела до порушення прав фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Тому, колегія суддів скасовує судове рішення в частині проведення розподілу судових витрат та приймає нове судового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 1386, 94 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року скасувати, в частині якою зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Харківській області надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновки із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за третій квартал 2008 р. у сумі 53.339,00 (п`ятдесят три тисячі триста тридцять дев`ять) гривень, четвертий квартал 2008 року в сумі 46.411,00 (сорок шість тисяч чотириста одинадцять) гривень та другий квартал 2010 р. у сумі 38.944,00 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот сорок чотири) гривні, усього на суму 138.694,00 (сто тридцять вісім тисяч шістсот дев`яносто чотири) гривні, з прийняттям нового судового рішення про відмову фізичної особі-підприємцю ОСОБА_1 в задоволені означеної вимоги.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року скасувати, в частині якою стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Харківській області (43143704) судові витрати по сплаті судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 693 (шістсот дев`яносто три) гривні 47 копійок та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області (37874947) судові витрати по сплаті судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 693 (шістсот дев`яносто три) гривні 47 копійок скасувати, з прийняттям нового судового рішення в цій частині.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Харківській області (43143704) судові витрати по сплаті судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) у розмірі 1386 (одна тисяча триста вісімдесят шість) гривні 94 копійки.

В іншій частині, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
У зв`язку з перебуванням судді Мельникової Л.В. на лікарняному з 26.01.2021 року по 01.02.2021 року, постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 02 лютого 2021 року.