Справа № 380/3686/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3686/20 пров. № А/857/15356/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Смолинця А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року (рішення ухвалене у м. Львів в порядку загального позовного провадження, судом під головуванням судді Кузана Р.І., повний текст рішення складено 02 жовтня 2020 року) у справі № 380/3686/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОЛОГ ТД" до Державної податкової служби України про визнання протиправною і скасування індивідуальної податкової консультації, суд -

В С Т А Н О В И В:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОЛОГ ТД" звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію видану ТзОВ ПРОЛОГ ТД Державною податковою службою України вих.№1434/6/99-00-07-02-02-06/ІПК від 07.04.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію видану ТзОВ ПРОЛОГ ТД Державною податковою службою України вих.№1434/6/99-00-07-02-02-06/ІПК від 07.04.2020.

Стягнуто з Державної податкової служби України (місцезнаходження: 04053, м.Київ, пл.Львівська, 8, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОЛОГ ТД (місцезнаходження: 79066, м.Львів, вул.Зелена, буд.290-А, ) судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його постановленим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що податкова служба не надала відповіді на постановлені позивачем в запиті про надання індивідуальної податкової консультації питання. Підставою звернення була необхідність практичного застосування положень ПК України щодо порядку та критеріїв визнання безнадійною заборгованості, яка є простроченою та не погашена внаслідок недостатності майна у боржника, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного її погашення. У відповідь на вказані вище питання платника податку ДПС повідомило, що у разі, якщо постановою про повернення виконавчого документа встановлено термін повторного пред`явлення для виконання виконавчого документу, тобто виконавче провадження по справі не закрито, дії щодо примусового стягнення майна боржника тривають, то відсутні підстави для визнання такого боргу безнадійним згідно з пп. є пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Отже, стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених законодавством, відповідно виконавче провадження не може вважатися закінченим. В даному випадку у постанові про повернення виконавчого документа чітко зазначено строк, протягом яког виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання. Таким чином, враховуючи викладене вище, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної податкової консультації.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваних рішеннях.

У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, повістки-повідомлення скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на офіційну електронну адресу учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 127 КАС України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 124 КАС України, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що Товариство з обмеженою відповідальністю ПРОЛОГ ТД зареєстроване як юридична особа, . Місцезнаходження: 79066, м.Львів, вул. Зелена, буд. 290-А.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2019 у справі №904/402/19 задоволено позов ТзОВ ПРОЛОГ ТД та стягнено з ТзОВ КАПІТАЛ НАФТА на користь ТзОВ ПРОЛОГ ТД 5 941119,20 грн основного боргу та 89116,79 грн витрат зі сплати судового збору. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення набрало законної сили 14.08.2019.

На підставі заяви позивача та наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/402/19 від 19.09.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. 23.10.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого ВП №60402421 про стягнення з ТзОВ КАПІТАЛ НАФТА на користь ТзОВ ПРОЛОГ ТД 5 941 119,20 грн основного боргу та 89116,79 грн витрат зі сплати судового збору, а всього 6030235,99 грн.

25.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. винесено постанову ВП №60402421 про повернення без виконання виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, згідно з якою виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім цього, у п. 2 вказаної постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 25.02.2023.

У зв`язку з цим, 16.03.2020 ТзОВ ПРОЛОГ ТД звернулось до Державної податкової служби України із листом вих.№01-16/03-2020 про отримання індивідуальної податкової консультації щодо того, чи виникає у ТзОВ ПРОЛОГ ТД право для визнання боргу ТзОВ КАПІТАЛ НАФТА у розмірі 5941119,20 грн безнадійним згідно з пп. є 14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України та зменшення фінансового результату до оподаткування на його суму відповідно до пп.139.2.2 п.139.2 ст.139 Податкового кодексу України.

Підставою звернення була необхідність практичного застосування положень Податкового кодексу України щодо порядку та критеріїв визнання безнадійною заборгованості, яка є простроченою та не погашена внаслідок недостатності майна у боржника, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного її погашення.

Державною податковою службою України надано ТзОВ ПРОЛОГ ТД податкову консультацію №1434/6/99-00-07-02-02-06/ІПК від 07.04.2020, в якій зроблено наступний висновок: у разі, якщо постановою про повернення виконавчого документа встановлено термін повторного пред`явлення для виконання виконавчого документу, тобто виконавче провадження по справі не закрито, дії щодо примусового стягнення майна боржника тривають, то відсутні підстави для визнання такого боргу безнадійним згідно з пп.є пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України та зменшення фінансового результату до оподаткування на його суму відповідно до п.п.139.2.2 п.139.2 ст.139 Кодексу.

Позивач, не погоджуючись із такою податковою консультацією, звернувся із даним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в оскаржуваній податковій консультації довільно трактує положення Закону України Про виконавче провадження щодо підстав та порядку повернення виконавчого документа стягувачу, змінюючи при цьому їх зміст. При цьому, відповідач використовує термін закриття виконавчого провадження, який не передбачений Законом України Про виконавче провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що таке трактування відповідачем положень Закону України Про виконавче провадження призвело до невірного розуміння змісту пункту є підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України та підстав для відображення в обліку позивача безнадійної заборгованості відповідно до підпункту 139.2.2 пункту 139.2 статті 139 ПК України. Отже, проаналізувавши зміст податкової консультації Державної податкової служби №1434/6/99-00-07-02-02-06/ІПК від 07.04.2020, суд зазначив, що всупереч вимог пункту 52.3 статті 52 ПК України вказана податкова консультація не містить нормативно обґрунтованого висновку з питань практичного використання пункту є підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 та підпункту 139.2.2 пункту 139.2 статті 139 ПК України, а також вірного застосування положень Закону України Про виконавче провадження. Протилежного відповідачем не доведено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не виконав свій обов`язок щодо надання податкової консультації, що передбачений статтею 52 ПК України, відтак податкова консультація Державної податкової служби України №1434/6/99-00-07-02-02-06/ІПК від 07.04.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з пунктом 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 Податкового кодексу України).

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства (пункт 52.3 статті 52 ПК України).

Відповідно до пункту 53.1 статті 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Положення абзацу першого цього пункту застосовуються до індивідуальної податкової консультації, за умови що вона зареєстрована в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно з пунктом 53.3 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Таким чином, податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Обов`язковими ж складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків; обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 826/2032/16 (адміністративне провадження № К/9901/1883/17), від 22.10.2019 у справі № 520/10111/18 (адміністративне провадження № К/9901/18593/19), від 28.01.2020 у справі №804/8131/16 (адміністративне провадження № К/9901/41463/18), від 18.05.2020 у справі № 810/2842/16 (адміністративне провадження № К/9901/39387/18).

Судом встановлено, що підставою для звернення позивача до Державної податкової служби України із зверненням про отримання індивідуальної податкової консультації слугувала необхідність практичного застосування пункту є підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 та підпункту 139.2.2 пункту 139.2 статті 139 ПК України. При цьому, позивачем у зверненні наведено конкретні обставини виникнення боргу та вжиті приватним виконавцем заходи щодо стягнення простроченої заборгованості ТзОВ КАПІТАЛ НАФТА перед позивачем у розмірі 5941119,20 грн., а також повідомлено про результати таких дій.

На підставі викладених фактичних обставин позивачем сформульовано питання: Чи виникає у ТзОВ ПРОЛОГ ТД право для визнання боргу ТзОВ КАПІТАЛ НАФТА безнадійним згідно з пунктом є підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України та зменшення фінансового результату до оподаткування на його суму відповідно до підпункту 139.2.2 пункту 139.2 статті 139 ПК України?.

В податковій консультації №1434/6/99-00-07-02-02-06/ІПК від 07.04.2020 Державною податковою службою України вказано таке: Відповідно до п.п. є 14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України безнадійна заборгованість - прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості…

У разі відсутності майна у боржника фізичної або юридичної особи для повного погашення заборгованості, визнання такої заборгованості безнадійною згідно з п.п. є 14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України можливе лише за умови, що здійсненні виконавцем відповідно до Закону №1404 заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, а інше майно у боржника відсутнє, що підтверджується постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа у порядку і на умовах, визначених Законом №1404. Отже, фінансовий результат до оподаткування зменшується відповідно до п.п.139.2.2 п.139.2 ст.139 Кодексу на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), як відповідає ознакам, визначеним п.п. 14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України, за наявності підтверджуючих документів…

У разі, якщо постановою про повернення виконавчого документа встановлено термін повторного пред`явлення для виконання виконавчого документу, тобто виконавче провадження по справі не закрито, дії щодо примусового стягнення майна боржника тривають то відсутні підстави для визнання такого боргу безнадійним згідно пп.є пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 Кодексу та зменшення фінансового результату до оподаткування на його суму відповідно до п.п.139.2.2 п.139.2 ст.139 Кодексу.

Надаючи оцінку таким висновкам податкової консультації суд враховує, що Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII не містить такого поняття як закриття виконавчого провадження.

В статтях 39 та 40 вказаного Закону наведено загальні підстави та порядок прийняття державним або приватним виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження, а також наслідки таких рішень.

Статтею 37 Закону України Про виконавче провадження передбачено підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. В пункті 2 частини 1 цієї статті вказано, що виконавчий документ повертається стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 5 статті 37 Закону України Про виконавче провадження).

Частиною 5 статті 12 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги які стосуються, висловленого в податковій консультації поняття «закриття виконачого провадження», то колегія суддів зазначає таке.

Так, Законом України Про виконавче провадження гарантується стягувачу право повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, у разі повернення йому виконавчого документа у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати такий. Водночас, повернення виконавчого документа стягувачу та можливість повторного пред`явлення його до виконання не свідчить про те, що дії щодо примусового стягнення майна боржника тривають і виконавче провадження не закрито, як про це вказує відповідач у податковій консультації.

Таким чином, відповідач в оскаржуваній податковій консультації довільно трактує положення Закону України Про виконавче провадження щодо підстав та порядку повернення виконавчого документа стягувачу, змінюючи при цьому їх зміст. При цьому, відповідач використовує термін закриття виконавчого провадження, який не передбачений Законом України Про виконавче провадження.

Слід зазначити, що таке трактування відповідачем положень Закону України Про виконавче провадження, як закриття виконавчого провадження призвело до невірного розуміння змісту пункту є підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України та підстав для відображення в обліку позивача безнадійної заборгованості відповідно до підпункту 139.2.2 пункту 139.2 статті 139 ПК України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що з доводів апеляційної скарги слідує, що відповідач фактично вільно трактує надану ним податкову консультацію та фактично змінюючи її текст значеного ним поняття «закриття провадження», що в свою чергує неприпустимим, позаяк не відповідає ознакам «якості, чіткості та відмсутності неоднозначного тлумачення» .

Таким чином, проаналізувавши зміст податкової консультації Державної податкової служби №1434/6/99-00-07-02-02-06/ІПК від 07.04.2020, суд зазначає, що всупереч вимог пункту 52.3 статті 52 ПК України вказана податкова консультація не містить нормативно обґрунтованого висновку з питань практичного використання пункту є підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 та підпункту 139.2.2 пункту 139.2 статті 139 ПК України, а також вірного застосування положень Закону України Про виконавче провадження. Протилежного відповідачем не доведено.

Крім того, слід зазначити, що індивідуальна податкова консультація не може складатись лише з послідовного цитування нормативних актів і не містити остаточних та чітких висновків. Тобто, індивідуальна податкова консультація не повинна сама по собі давати привід для подвійного тлумачення зазначеного в тексті консультації. Рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у платника податків має чітко зазначатись в тексті індивідуальної податкової консультації та не створювати додаткові обов`язки для позивача як платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 826/27228/15.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстаніції, що оскільки відповідач не виконав свій обов`язок щодо надання податкової консультації, що передбачений статтею 52 ПК України, а відтак податкова консультація Державної податкової служби України №1434/6/99-00-07-02-02-06/ІПК від 07.04.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними, позаяк скаржник в апеляційній скарзі обмежився лише викладом обставин та норм права, проте не обґрунтував у чому саме полягає неправильне застосування (порушення) судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що саме не було досліджено судом першої інстанції, чи в чому полягає невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Доводи приведені в апеляційній скарзі з приводу трактування поняття «закриття провадження» висновків, суду першої інстанції не спростовують, а лише додатково підтверджують обставини щодо ймовірності вільного трактування оскаржуваної податкової консультації.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 380/3686/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року.