Справа № 374/126/17
Суддя: Козіна С. М.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий суддя
в суді І інстанції Козіна С.М.
Єдиний унікальний № 374/126/17
Провадження № 2-а/374/2/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючої судді- Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Проценко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 (не з`явився),

представника відповідача - (не з`явився),

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Ржищів Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області (далі - УСЗН) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2020 року до Ржищівського міського суду Київської області на підставі постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УСЗН про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 14 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позовні вимоги мотивував тим, що він 15 серпня 1997 року на підставі наказу ХЮЗЮІ від 11 серпня 1997 року № 120, прийнятий на службу в органи внутрішніх справ. 16 квітня 2007 року близько 23 години в м. Ржищів по вул. Леніна в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, за обставин, вказаних у вироці Ржищівського міського суду Київської області від 06 лютого 2008 року у справі № 1-4/08 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345 КК України, яких було визнано винними та призначено покарання.

18 жовтня 2013 року складено акт форми Н-1 про нещасний випадок, у висновку якого зазначено, що 16 квітня 2007 року о 23 годині з капітаном міліції ОСОБА_1 стався нещасний випадок в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі із злочинністю.

Актом форми Н-5 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 16 квітня 2007 року близько 23 години 00 хвилин, який складений комісією, призначеною від 15 жовтня 2013 року № 262 Кагарлицьким РВ ГУМВС України в Київській області про розслідування нанесення тілесних ушкоджень дільничному інспектору Ржищівського МВМ Кагарлицького РВ ГУМВС України в Київській області капітану міліції ОСОБА_1 встановлено, що нещасний випадок стався в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі із злочинністю.

04 листопада 2013 року Військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Київській області видано свідоцтво про хворобу № 169/3В з якого вбачається, що травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС.

24 лютого 2014 року завідувачем сектором ОП УМЗ ГУ МВС України в Київській області складено довідку про те, що розслідування нещасного випадку, який стався 16 квітня 2007 року з дільничним інспектором Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області капітаном міліції ОСОБА_1 , проведено відповідно до наказу МВС України від 27 грудня 2002 року № 1346 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України" (зі змінами, внесеними згідно наказу МВС України від 16 лютого 2006 № 159). Висновок комісії з розслідування про те, що вказаний нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

24 лютого 2014 року видано довідку до акта огляду МСЕК, серії КИО-1 № 0386996. якою ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 20 лютого 2014 року. Причина інвалідності - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

28 лютого 2014 року УФЗБО ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1 видано посвідчення НОМЕР_1 , та надано статус ветерана органів внутрішніх справ та відповідні пільги до 01 березня 2015 року.

19 березня 2014 року Пенсійним фондом України ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , у якому зазначено вид пенсії: по інвалідності 2 гр., інвалід війни, термін дії до 28 лютого 2015 року.

28 лютого 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про встановлення статусу та видачу посвідчення інваліда війни. 14 березня 2014 року відповідачем надано відповідь, якою відмовлено у видачі відповідного посвідчення. У відповіді зазначено, що згідно з довідкою МСЕК (серія КИО-1 №0386996) причиною інвалідності є травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків. В зазначеній довідці та інших документах, поданих на розгляд, не вказаний причинний зв`язок травми з захистом Батьківщини або участю в бойових діях на території інших держав. Зважаючи на викладене, згідно наданих на розгляд документів, підстав для встановлення Вам статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни немає.

21 березня 2014 року позивач подав позовну заяву до Ржищівського міського суду Київської області з позовом до відповідача про визнання дій щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни неправомірними та зобов`язати відповідача надати статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни. 07 квітня 2014 року постановою Ржищівського міського суду у справі №374/94/14-а в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовлено.

Як вказував позивач у позовній заяві, на даний час виникли інші підстави позову.

23 березня 2015 року видано довідку до акта огляду МСЕК., серії АВ № 0208357, якою ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 01 березня 2015 року. Причина інвалідності - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

23 березня 2015 року УФЗБО ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1 видано посвідчення № НОМЕР_3 , та надано статус ветерана органів внутрішніх справ та відповідні пільги до 01 березня 2018 року.

25 березня 2015 року Пенсійним фондом України ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення, серія НОМЕР_4 , у якому зазначено вид пенсії: по інвалідності 2 гр., інвалід війни, термін дії до 28 лютого 2018 року.

13 травня 2017 року позивач подав заяву до УСЗН про встановлення статусу інваліда війни та видачу посвідчення інваліда війни. 22 травня 2017 року за вих. № 01 -33/486 йому надано відповідь про те, що питання щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення вирішено в судовому порядку, а саме: постановою Ржищівського міського суду Київської області від 07 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позову до УС3Н про визнання протиправною відмови у наданні статусу та видачі посвідчення інваліда війни. Отже підстав для видачі ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни немає.

Проте, як встановлено нормами Закону, для встановлення статусу інваліда війни особа повинна подати документи які підтверджують, що особа належить до числа осіб начальницького чи рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу PCP, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, а також документи на підтвердження того, що особа є інвалідом, внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків. Жодних інших обмежень Законом не передбачено.

Тому з рішенням УСЗН від 22 травня 2017 року щодо відмови у наданні йому статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни позивач не погоджується, так як є інвалідом війни в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і даний позов заявлено з інших підстав.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати протиправною відмову УСЗН Ржищівської міської ради Київської області щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни ІІ групи та видачі посвідчення інваліда війни. Зобов`язати УСЗН Ржищівської міської ради Київської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни ІІ групи та видати посвідчення інваліда війни.

У судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника Ржищівського УСЗН.

15 грудня 2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України».

За змістом п. 12 ч. 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, та те, що вказана позовна заява надійшла до суду 12 липня 2017 року, провадження у справі відкрито 03 листопада 2020 року, Ржищівський міський суд Київської області розглядає справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Відповідно до листа УСЗН Ржищівської міської ради Київської області від 22 травня 2017 року (а.с. 122) встановлено, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі посвідчення інваліда війни, оскільки це питання вже вирішувалось в судовому порядку, а саме: постановою Ржищівського міського суду Київської області від 07 квітня 2014 року, згідно якої було відмовлено у наданні статусу та видачі посвідчення інваліда війни. Вказана постанова набрала законної сили.

Згідно з копією трудової книжки (а.с. 125), ОСОБА_1 з серпня 1997 року по грудень 2013 року працював в ОВС.

Відповідно до вироку Ржищівського міського суду Київської області від 06 лютого 2008 року встановлено, що ОСОБА_1 був потерпілим у вказаній справі, оскільки отримав легкі тілесні ушкодження під час виконання службових обов`язків в ОВС (а.с. 126 - 137).

Відповідно до довідки МСЕК встановлено, що 23 березня 2015 року видано довідку до акта огляду МСЕК., серії АВ № 0208357, якою ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 01 березня 2015 року. Причина інвалідності - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Інвалідність встановлена строком до 01 березня 2018 року (а.с. 139).

23 березня 2015 року УФЗБО ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1 видано посвідчення № НОМЕР_3 , та надано статус ветерана органів внутрішніх справ та відповідні пільги до 01 березня 2018 року (а.с. 140).

Відповідно до копії пенсійного посвідчення встановлено, що 25 березня 2015 року Пенсійним фондом України ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення, серії НОМЕР_4 , у якому зазначено вид пенсії: по інвалідності 2 гр., інвалід війни, термін дії до 28 лютого 2018 року (а.с. 140).

Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК, серії АВ № 0778774 від 05 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з 01 березня 2018 року, причина інвалідності: травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, інвалідність встановлена довічно (а.с. 153).

Відповідно до пенсійного посвідчення, серії НОМЕР_5 від 18 квітня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_1 отримав пенсійне посвідчення. Вид пенсії: по інвалідності 2 грп, інвалідність внаслідок війни. Термін дії: довічно (а.с. 156) .

Що стосується заяви позивача про приєднання до даної справи адміністративної справи № 374/94/14-а, з метою визначення, що даний спір поданий з інших підстав, то суд у даному випадку не може приєднати до матеріалів справи та дослідити справу № 374/94/14-а, оскільки вона знищена на підставі п. 68 Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із визначенням строків зберігання, затвердженого наказом ДСА України №1087 від 07 грудня 2017 року, про що надана довідка. До матеріалів справи долучено копію постанови Ржищівського міського суду Київської області від 07 квітня 2014 року у справі № 374/94/14-а та копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року.

За позицією ВС, викладеної в постанові ВС від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

А тому, нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

ВС зауважив, що, визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Перевіривши підстави позову у вже розглянутій адміністративній справі № 374/94/14-а та у цій справі, суд приходить до висновку, що вони не є ідентичними, оскільки спір між сторонами у справах виник з різних підстав.

На підставі ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) у редакції на час виникнення правовідносин, тобто станом на дату подання позовної заяви - 12 липня 2017 року, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до абз. 1 ст. 7 Закону, до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до п. 2 абз. 2 ст. 7 Закону, до інвалідів війни належать також інваліди з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

З наведених норм випливає, що для встановлення статусу інваліда війни особа повинна подати документи, які підтверджують, що особа належить до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, а також документи на підтвердження того, що особа є інвалідом, внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обовязків.

Жодних інших обмежень Законом не передбачено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі - Порядок), затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни.

Пунктом 1 та 2 вказаного Положення передбачено, що це Положення регулює правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни. Посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Положення "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина. Абзац другий пункту 7 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 632 від 22.08.2018.

Відповідно до п. 10 Положення "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Пункт 10 доповнено абзацом першим згідно з Постановою КМ № 12 від 14.01.2009; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 632 від 22.08.2018\

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Постановою КМУ від 3 грудня 2009 р. № 1317 було затверджено Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідно до абз 1 п. 26 вказаного Положення особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

За змістом абз. 2 п. 26 Положення причинами інвалідності є: захворювання: - отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є серед іншого, поранення, контузії, каліцтва, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій.

Як встановлено з довідки МСЕК (а.с. 139) від 23 березня 2015 року, виданої ОСОБА_1 , причина інвалідності зазначена - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Як зазначалося вище, згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до інвалідів війни прирівнюються й особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, які стали інвалідами, в тому числі, внаслідок виконання службових обовязків.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до розуміння Конституційного Суду України (рішення від 02 листопада 2004 р.) «верховенство права» вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Виходячи з Рішення Конституційного Суду України, положення ч. 1 ст. 8 КАС України слід розуміти так, що суд, керуючись зазначеним принципом, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи положення п. 2 абз. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якого передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, тому позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у наданні статусу інваліда ІІ групи та видачі посвідчення інваліда війни необхідно задовольнити.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Таким чином, видачі посвідчення інваліда війни передує необхідність встановлення відповідного статусу.

Проаналізувавши наведені вище положення законодавства, що регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та дослідивши наявні у справі документи, суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача щодо існування у нього права на отримання статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення.

Зважаючи на те, що з часу подання позовної заяви були внесені зміни до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, а саме: в частині щодо назви бланків посвідчень, то позовні вимоги в частині зобов`язання видачі посвідчення інваліда війни підлягають до задоволення із врахуванням змін Положення.

Зважаючи на тривалість перебування адмінстративного позову на перегляді в судах апеляційної та касаційної інстанцій, на зміну обставин, що спонукали позивача на звернення з відповідним позовом, а саме те, що на день розгляду позову він отримав ІІ групу інвалідності довічно, причина інвалідності: травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити заявлений позов та визнати протиправними дії щодо відмови відповідача у встановленні позивачу статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, а також зобов`язати відповідача встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", сторони не понесли судових витрат, тому підстави для стягнення судових витрат на користь осіб, які їх понесли відсутні.

Керуючись ст. 2, 6, 7, 77, 139, 143, 241, 242, 243-251, 255, 286, 293-295, 371 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області (далі - УСЗН) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни ІІ групи та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області встановити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ), статус інваліда війни ІІ групи та видати "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни".

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.15 п. 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя