Справа № 420/3797/20
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3797/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Сидорівського С.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправним та скасування попередження, оформленого листом № 15/01-33-1693 від 20.02.2020р.,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати попередження застосоване до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , оформлене листом Головного управління Держпраці в Одеській області № 15/01-33-1693 від 20.02.2020 року.

Ухвалою від 17.03.2020 року Одеським окружним адміністративним судом провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

26.05.2020 року (вх. № ЕП/7685/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про відкладення судового засідання.

18.05.2020 року (вх. № 19149/20) представником від ДФС України надійшло клопотання про процесуальне правонаступництво.

22.05.2020 року (вх. № 1925/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

29.05.2020 року (вх. № 20609/20) представником Київської митниці Держмитслужби до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

05.06.2020 року (вх. № 21735/20) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

22.06.2020 року (вх. № 24016/20) представником Чорноморської митниці Держмитслужби до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

07.07.2020 року (вх. № 26116/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

07.07.2020 року (вх. № 26118/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

09.07.2020 року (вх. № ЕП/10304/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою від 09.07.2020 року розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження.

30.07.2020 року (вх. № 29585/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про перенесення судового засідання.

30.07.2020 року (вх. № ЕП/11627/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про відкладення судового засідання.

11.09.2020 року (вх. № ЕП/14259/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

14.09.2020 року (вх. № ЕП/14321/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про закриття підготовчого провадження.

Ухвалою від 14.09.2020 року продовжено строк підготовчого провадження.

Ухвалою від 23.09.2020 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

01.10.2020 року (вх. № 40266/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

02.10.2020 року (вх. № ЕП/15998/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

21.10.2020 року (вх. № 43865/20) представником відповідача до канцелярії суду подані письмові пояснення.

21.10.2020 року (вх. № ЕП/17819/20) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про зупинення провадження.

Ухвалою від 21.10.2020 року зупинено провадження у справі.

22.10.2020 року (вх. № ЕП/17994/20) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про зупинення провадження.

Ухвалою від 28.01.2021 року призначено судове засідання для вирішення питання щодо поновлення провадження у справі.

02.02.2021 року (вх. № ЕП/2832/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

02.02.2021 року (вх. № ЕП/2837/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

02.02.2021 року (вх. № ЕП2840/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

02.02.2021 року (вх. 5069/21) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 02.02.2021 року розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог правильності та повноти нарахування, своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з заробітної плати, та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з найманими працівниками за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року. Вказує, що за її наслідками встановлено факт не укладення позивачем із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 трудового договору. В подальшому, відповідачем застосовано до позивача оскаржуване попередження на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України. Водночас, позивач наполягає на безпідставності проведеної перевірки, оскільки контролюючим органом порушено порядок її проведення. Також, позивач працю вищевказаних осіб не використовує, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в яких, в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено, що розглянувши акт документальної позапланової виїзної перевірки від 13.01.2020 року № 27/15-32-33-04/ НОМЕР_1 щодо порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю було встановлено порушення, а саме: фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків. Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач, на його думку діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1. ч.1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, відповідно до п. 1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі - Порядок №509).

Згідно з п. 2 Порядку №509 (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, крім іншого, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до п. 4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Тобто, відомості, викладені в акті перевірки територіального органу ДПС, підлягають дослідженню та оцінці для вирішення питання щодо наявності підстав для накладення штрафу, а отже такі відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.

При цьому, 02.02.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 № 378-IX, яким, серед іншого, внесено зміни до частини другої статті 265 КЗпП.

Так, за правилами ч. 2 ст. 265 КЗпП України (у редакції Закону України № 378-IX) юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження;

вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Як вбачається із матеріалів справи, Головним управлінням Держпраці в Одеській області до ФОП ОСОБА_1 застосовано попередження від 20.02.2020 №15/01-33-1693. В обґрунтування попередження зазначено, що 20.02.2020 року уповноваженою посадовою особою Головного управління Держпраці в Одеській області на підставі акту, складеного ГУ ДПС в Одеській області за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , було виявлено використання праці неоформлених працівників (акт від 13.01.2020 року № 27/15-32-33-04/ НОМЕР_1 ), розглянуто справу про накладення штрафу за порушення законодавства про працю на ФОП ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку 3 групи, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим до позивача застосовано попередження.

Також додатково повідомлено, що згідно абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, вчинення порушення, передбаченого абз. 2 цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно поушення.

Матеріали справи містять копію акту ГУ ДПС в Одеській області «про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог правильності та повноти нарахування, своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з заробітної плати, та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з найманими працівниками за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року» від 13.01.2020 року № 27/15-32-33-04/ НОМЕР_1 , на підставі якого прийнято спірне попередження.

Висновками перевірки встановлено порушення, зокрема ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме не оформлення належним чином трудових відносин з фізичними особами: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Як вбачається з акту перевірки, вказані порушення були встановлені на підставі відомостей з інформаційних систем ДФС про водіїв та транспортні засоби, які протягом 2016 року залучалися для здійснення міжнародних перевезень та на підставі податкової інформації, що надійшла: від Миколаївської митниці ДФС (лист від 29.08.2019 року №4475/7/14-70-18-27); від Київської митниці ДФС (лист від 22.08.2019 року № 2570/7/26-70-07).

Відповідно до наказу Міністерства Фінансів України № 651 від 30.05.2012 року «Про завтердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа»: «у графі 50 «Принципал» зазначаються відомості про перевізника (експедитора) товарів, задекларовано у митній декларації, номер його телефону в міжнародному форматі та відомості про особу, що приймає задекларовані товари до перевезення: прізвище, ініціали, серія та номер паспорта».

Так, Миколаївською митницею ДФС та Київською митницею ДФС надано копії митних декларацій, відповідно до яких в графі 50 «Принципал» перевізником (експедитором) значиться ФОП ОСОБА_1 . Особи, що приймали задекларовані товари до перевезення значаться: БершадськийІван, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 335 МК України, під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі такі документи та відомості: 1) при перевезенні автомобільним транспортом: а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність); б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні); в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності); г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів; ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки; д) найменування товарів; е) вага брутто товарів (у кілограмах) або об`єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів.

Так, позивач зазначає, що вказані документи, позивачем за наведеними в акті перевірки митними деклараціями не складались та до органу митного контролю не надавались, що виключає можливості виступати ФОП ОСОБА_1 , в якості експедитора та/або перевірзника товару та, в свою чергу, використовувати наведених водіїв під час такого перевезення, а відповідачем, в свою чергу, вказані доводи позивача не спростовані належними та допустимими доказами.

В акті перевірки зазначено, серед іншого, що: перевірку проведено за адресою: АДРЕСА_2 ; документальну позапланову виїзну перевірку проведено на підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області № 2893 від 21.12.2019 року, копію якого вручено ФОП ОСОБА_1 26.12.2019 року та яка була присутня під час перевірки. При цьому, вказаний акт не містить підпису позивача, та до суду не надано акту про відмову в його отриманні та підписанні.

Слід наголосити, що розгляд справи здійснюється виключно у межах позовних вимог, і, зважаючи, що ГУ ДПС в Одеській області не є відповідачем у справі та до нього позовних вимог не заявлено, суд не досліджує питання правомірності призначення та дотримання контролюючим органом процедури проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Водночас, як встановлено із відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Жодного доказу, що позивач здійснює господарську діяльність у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проведено фактичну перевірку, суду не надано. При цьому, в акті перевірки відсутня інформація про наявність у позивача у власності рухомого та нерухомого майна. Будь-яких письмових пояснень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які, за висновками контролюючого органу, перебувають із ФОП ОСОБА_1 у трудових відносинах без оформлення трудового договору, вказаними особами, як до ГУ ДПС в Одеській області, відповідача та суду не надавалося, протилежного сторони по справі не зазначено.

Натомість в матеріалах справи наявні, зокрема: лист від ТОВ «Промтехресурс-Центр», відповідно до якого зазначено, що ТОВ «Промтехресурс-Центр» не перебувало з ФОП ОСОБА_22 в договірних відносинах у 2016 році (т.2 а.с. 77); відповідь на адвокатський запит від ОСОБА_13 , у якій зазначено, що ОСОБА_23 ніколи не перебував у будь-яких договірних або трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ніколи не орендувала у ОСОБА_23 жодного транспортного засобу (т.2 а.с. 79); відповідь на адвокатський запит від ОСОБА_10 , у якій зазначено, що ОСОБА_24 ніколи не перебував у договірних відносинах з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_1 ніколи не орендувала в ОСОБА_24 транспортний засіб (т.2 а.с. 93), вказаного відповідачем не спростовано.

Вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

З наведеного можна дійти висновку, що жодного належного та достовірного доказу порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України матеріали справи не містять.

Як вже зазначалося вище, акт перевірки не є тим єдиним і беззаперечним доказом, який може підтверджувати дійсні обставини справи.

Враховуючи встановлені судом обставини, а також відсутність належних та допустимих доказів використання позивачем найманих робітників без укладення трудового договору, попередження Головного управління Держпраці в Одеській області від 20.02.2020 №15/01-33-1693 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому суд наголошує на тому, що спірне попередження тягне негативні наслідки для позивача та слід зазначити, що застосування такого попередження є одним із видів відповідальності особи, яка використовує найману працю, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому, у випадку дійсного встановлення використання позивачем праці найманих осіб без оформлення трудового договору, до позивача застосовуватиметься відповідальність вже згідно абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, у значно більшому розмірі, про що безпосередньо зазначено у попередженні. Отже, наявні підстави стверджувати, що таке попередження порушує права позивача.

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваного попередження, з огляду на що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 2; ) про визнання протиправним та скасування попередження, оформленого листом № 15/01-33-1693 від 20.02.2020р. - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати попередження, застосоване до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , оформлене листом Головного управління Держпраці в Одеській області № 15/01-33-1693 від 20.02.2020 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 04.02.2021 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.