Справа № 263/176/20
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року справа №263/176/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Оголюка Юрія Андрійовича та представника позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2020 року (повне судове рішення складено 16 листопада 2020 року у м. Маріуполі Донецької області) у справі № 263/176/20 (суддя в І інстанції Шатілова Л.Г.) за позовом ОСОБА_2 до Поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Оголюк Юрія Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до поліцейського роти № 3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Оголюка Юрія Андрійовича (далі Поліцейський) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що Поліцейським 30.12.2019 відносно позивача було винесено постанову серії ЕАк № 1922071 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. (далі Спірна постанова). Відповідно до змісту Спірної постанови, 30.12.2019 о 15 годині 10 хвилин позивач керувала автомобілем Nissan X-TRAIL, державний номер НОМЕР_1 , в м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 8 А, зі швидкістю 73 км/год., перевищивши при цьому встановлене обмеження швидкості руху на 23 км/год., чим порушила вимоги п.12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCam ТСО 00788. Позивач вважала, що Спірна постанова є незаконною та підлягає скасуванню, обставини, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, її винесення проведено з порушенням вимог чинного законодавства. Зазначила, що дійсно керувала вказаним транспортним засобом 30.12.2019 о 15 годині 10 хвилин по вул. Макара Мазая, 8а у м. Маріуполі, проте швидкість руху була 68 км/год., що не перевищує відхилення 20 км/год. щодо встановлених обмежень, а тому не вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. При застосуванні приладу TruCam ТС000788 Поліцейським не було надано сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки. Крім того, при розгляді адміністративного правопорушення, було порушено її права, передбачені ст. 268 КУпАП.

За наведених підстав позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Спірну постанову скасовано.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито за відсутністю складу вказаного правопорушення.

У задоволенні заяви про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Спірну постанову винесено з повним та об`єктивним дослідженням доказів, з її змісту вбачаються фактичні обставини та докази, якими підтверджується факт вчинення адміністративного правопорушення. Наголошує, що порушення ПДР України зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam, що є належним та допустимим доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а Поліцейський при винесення спірної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

В своїй апеляційній скарзі представник позивача просив рішення місцевого суду скасувати частково та ухвалити своє рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5000 грн.

На її обґрунтування апелянтом зазначається про помилковість висновків місцевого суду щодо відхилення доводів позивача, з яких ним не було задоволено позов, а також про наявність всіх правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідачем висловлено прохання залишити її без задоволення.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі представника позивача, залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача - задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

30.12.2019 відносно позивача було винесено Спірну постанову серії ЕАк № та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 30.12.2019 о 15 годині 10 хвилин позивач керувала автомобілем Nissan X-TRAIL, державний номер НОМЕР_1 , в м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 8 А, зі швидкістю 73 км/год., перевищивши при цьому встановлене обмеження швидкості руху на 23 км/год, чим порушила вимоги п. 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCam ТСО 00788 (а.с.3).

Позивачем не визнаються обставини порушення нею п. 12.4 ПДР України, а саме: перевищення швидкості руху у населеному пункті на 23 км/год. Окрім того, позивач посилається на те, що, обставини, зазначені у постанові серії ЕАк № 1922071 від 30.12.2019 не відповідають фактичним обставинам справи, а збирання доказів нібито вчиненого ним правопорушення, розгляд адміністративної справи та винесення постанови у справі проведені з порушенням вимог чинного законодавства.

Даючи оцінку Спірній постанові, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Тому, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У відповідності до 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно із п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За змістом п. 1.10 ПДР населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47 та 5.48.

Знак 5.70 «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У відповідності до ч.2 ст.7 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.

Згідно ч.ч.1,2 ст.8 вищезазначеного Закону передбачено, що у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Відповідно фотознімку з лазерного вимірювача швидкості TruCam №ТС00078 №_КС000_1230_150955, автомобіль позивача Nissan X-TRAIL, державний номер НОМЕР_1 , 30.12.2019 о 15 годині 09 хвилин рухався по вул. Макара Мазая, 8а, м. Маріуполь, Донецька область, зі швидкістю 73 км/год, тобто в населеному пункті, де дозволена максимальна швидкість руху 50 км/год.

Таким чином, перевищення швидкості становить 23 км/год. (а.с.28). Вказаний факт також підтверджується відеофайлом №_КС000_1230_15095.avi, з якого на 00:03 сек. (9736 msec) вбачається, що 30.12.2019 о 15 годині 09 хвилин, автомобіль Nissan X-TRAIL, державний номер НОМЕР_1 , рухається зі швидкістю 73 км/год.

Судами встановлено, що лазерний вимірювач швидкості Trucam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012 та було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12 (а.с.30).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/166642, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 30.09.2019 та чинного до 30.09.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів Trucam LTI 20/20, серійний номер ТС 000788, є придатним до застосування. Можливість використання вказаного приладу також підтверджується експертним висновком державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018 року №04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ІSO/ІЕS18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних (а.с.29).

З експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №04/01/03-3007 від 27.09.2018 вбачається, що в лазерному вимірювачі швидкості LTI 20-20 TruCAM правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/ІЕС 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт, об`єкт експертизи забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних (а.с.31-32, 89-90).

Згідно технічних характеристик, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості «Trucam LTI»20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку в автоматичному режимі, тому його покази можливо розцінювати, як беззаперечний доказ по справі.

З переглянутого відеозапису, а саме вiдеофайлу DSJX301052_AH1052, вбачається, що ОСОБА_2 30.12.2019 о 15 годині 10 хвилин була зупинена співробітниками поліції за порушення швидкісного режиму, зафіксованого за допомогою TruCam №ТС00078. Під час спілкування зі співробітниками поліції позивач зазначала, що вона провину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнає, швидкість руху була максимум 68-70 км/год., а тому їй необхідно скористатися правовою допомогою та, оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою, їй повинна бути надана безоплатна вторинна правова допомога, після чого Поліцейський повідомив, що вона може скористатися як послугами свого адвоката, так і послугами безоплатної вторинної правової допомоги, номер телефону який він може надати (02:46 хв. відеозапису). 30.12.2019 о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_2 телефонує за номером безоплатної вторинної правової допомоги та після закінчення розмови повідомляє, що вони «не працюють до четверга», тобто до 02.01.2020, тому співробітники поліції повинні викликати іншого адвоката. О 15 годині 27 хвилин (16:10 хв. відеозапису) Поліцейський ознайомлює позивача з її правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а також ст. 63 Конституції України, після чого розпочинається розгляд справи по суті. З відеозапису вбачається, що позивач була ознайомлена з матеріалами справи під час складання постанови та зазначила, що ніяких клопотань, окрім надання правничої допомоги, вона не має.

З відповіді Управління патрульної поліції в Донецькій області №61-аз/41/37/01-2020 від 15.09.2020, наданої на адвокатський запит №209 від 08.09.2020, вбачається, що УПП в Донецькій області ДПП не є власником чи розпорядником запитуваної інформації щодо знаходження місця скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Макара Мазая 8-а, станом на 30.12.2019 в зоні знаку 5.70 «Фото-відеофіксація» Правил дорожнього руху та надання схеми знаходження знаків за вказаною адресою, у тому числі знаку 5.70, з уточненням дати встановлення вказаного знаку, а тому запит спрямовано за належністю до ККП «Маріупольавтодор», який знаходиться за адресою: пров. Банний, буд. 5, м, Маріуполь, Донецька область (а.с.103).

Згідно відповіді ККП «Маріупольавтодор» №60-49990-60.1 від 04.09.2020, наданої на адвокатський запит № 197 від 29.08.2020, ККП «Маріупольавтодор» не є балансоутримувачем дорожнього знаку 5.70 «Фото-відеофіксація» і ніколи не встановлювало вказаний знак за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.101).

Відповідно припису Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області № 206 від 24.10.2018 на адресу ДП МВС України «Донбас-Інформ-Ресурси» з метою забезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючого законодавства направлена вимога згідно ДСТУ 4100-2014 по вул. М. Мазая, буд. 1, в сторону пр. Нікопольський встановити дорожній знак 5.70, в нижній частині котрого розмістити зображення відповідної до таблички 7.2.1 (3 км); по вул. М. Мазая, буд. 12, в сторону вул. 7-й проїзд встановити дорожній знак 5.70, в нижній частині котрого розмістити зображення відповідної до таблички 7.2.1 (3 км) (а.с.113-120).

Згідно відповіді ДП МВС України «Донбас-Інформ-Ресурси» № 585 від 26.10.2018, вказані в приписі Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області № 206 від 24.10.2018, роботи виконані в повному обсязі 26.10.2018 (а.с.121).

З відповіді Департаменту транспорту та зв`язку Маріупольської міської ради № 60-28660-38.1 від 02.10.2020 на адвокатський запит вбачається, що дорожній знак 5.70 «Фото- відеофіксація», який знаходиться у м. Маріуполь по вул. Макара Мазая, 8А, був встановлений силами ККП «МАРІУПОЛЬАВТОДОР» у 2020 році на підставі припису, наданого посадовими особами Управління патрульної поліції ДПП у Донецькій області. З чого випливає, що вказана у запиті ділянка поблизу дорожнього знаку 5.70 «Фото, відео фіксація», який знаходиться у м. Маріуполі по вул. Макара Мазая, 8А, станом на 30.12.2019 не підпадала під межі впливу даного засобу регулювання дорожнього руху. Питаннями організації та безпеки дорожнього руху у м. Маріуполі до недавнього часу займалось ДП МВСУ «ДОНБАС- ІНФОРМ-РЕСУРСИ», яке з кінця 2018 року знаходиться в стані припинення. ДП МВСУ «ДОНБАС-ІНФОРМ-РЕСУРСИ» не передавало у відання ККП «МАРІУПОЛЬ АВТОДОР» жодної схеми дорожнього руху, дислокації дорожніх знаків та дорожньої розмітки у місті Маріуполі (а.с.116).

Інформацію аналогічного змісту містить відповідь ККП «Маріупольавтодор» № 60.4-33238-60.1 від 06.11.2020 (а.с.122).

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

З матеріалів справи вбачається, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ст. 258 КУпАП, а також змісту Інструкції.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Так, ч. 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема за порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, винесення Поліцейським постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП не суперечить вимогам діючого законодавства.

Таке право підтверджено численними рішеннями Верховного Суду, зокрема, постановою від 04.04.2018 в справі № 523/6540/16 (номер в Єдиному реєстрі судових рішень 73249859).

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідач під час розгляду адміністративної справи щодо порушення позивачем вимог ПДР України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також за наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідачем в повній мірі дотримано вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а також ст. 268 КУпАП щодо реалізації права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Разом з цим, посилання позивача на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським було порушено її права, передбачені ст.268 КУпАП, а саме право на юридичну допомогу, є безпідставними, оскільки з переглянутого відеозапису подій вбачається, що: по-перше, позивачу були роз`яснені права, передбачені діючим законодавством, по-друге, надано номер телефону безоплатної вторинної правової допомоги, яким ОСОБА_2 скористалась, а також було запропоновано скористатися послугами власного адвоката, проте, позивачка відмовилася від цього та повідомила, що оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою, співробітники поліції повинні забезпечити їй участь безоплатного адвоката.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка не просила відкласти розгляд справи, а вимагала від поліцейського, щоб саме він забезпечив їй участь адвоката, в подальшому вчинивши відповідний запис на оскаржуваній постанові («адвоката не предоставили»), помилково вважаючи, що до обов`язків інспектора патрульної поліції належить забезпечення позивача адвокатом, однак такий обов`язок, в даному випадку, покладений саме на позивача.

Крім того, Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту.

В контексті спірних правовідносин право на юридичну допомогу не є абсолютним, його реалізація вимагає вчинення певних дій з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки чинне адміністративне процесуальне законодавство не визначає обов`язковість участі адвоката чи іншого фахівця у галузі права в розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Отримання допомоги адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а не обов`язком органу (посадової особи), що притягає до такої відповідальності. Ані Конституцією України, ані будь-яким іншим законом співробітникам поліції не надано повноважень щодо забезпечення явки адвоката або іншого фахівця у галузі права для участі в розгляді цієї категорії справ.

Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя. Слід також зазначити, що позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги представника позивача щодо порушення права на захист ОСОБА_2 не заслуговують на увагу.

Також посилання позивача на розбіжності у часі, зазначеному на фото- та відеофіксації адміністративного правопорушення (15:09:55) та часі, зазначеному в п. 6 Спірної постанови серії ЕАк №1922071 від 30.12.2019 (15:10:04) є недоречними, оскільки похибка у 9 сек. (помилка щодо часу вчинення правопорушення при складанні оскаржуваної постанови) жодним чином не спростовує факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та не порушує стандарту доведення вини «поза розумним сумнівом».

Доводи апеляційної скарги щодо вимагання відповідачем, на думку позивача, неправомірної вигоди, не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваної постанови.

Відтак, висновки місцевого суду з цього питання обґрунтовані, а доводи апеляційної скарги щодо цього визнаються апеляційним судом безпідставними.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відтак, місцевий суд також правильно не взяв до уваги посилання позивача щодо необхідності посвідчення копій письмових доказів відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18 червня 2015 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність оригіналів документів, які підтверджують правомірність використання приладу ТРУКАМ, та які містять виправлення, колегія суддів зазначає наступне.

В експертному висновку від 27.09.2018 № 04/02/03/-3008 дійсно міститься виправлення останньої цифри номеру. В той же час, зазначена обставина не спростовує наявність такого висновку, не робить його таким, що є незаконним. Оригінал цього документу зберігається безпосередньо в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, тобто, відповідач не є його володільцем. Позивач мав можливість звернутись до вказаного органу задля отримання інформації, яка його цікавить.

Отже, апеляційна скарга представника позивача щодо зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірну постанову, суд першої інстанції послався на таке.

Відповідно до вимог статті 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону № 580-VIII інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Суд першої інстанції зазначив, що контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Однак відповідач не надав суду доказів проведення контролю швидкості руху автомобіля, яким керував позивач, в межах дії дорожнього знаку 5.70 ПДР України. Оскільки з наданих матеріалів вбачається тільки, що вказаний знак був встановлений 26.10.2018, а потім повторно у 2020 році, тобто його наявність станом на дату складання Спірної постанови не підтверджена жодним об`єктивним доказом.

Відтак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не довів.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, ч.2 ст. 40 Закону № 580-VIII містить лише законодавчий припис про те, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

При цьому жодними положеннями Закону № 580-VIII, в тому числі, частини першої статті 40, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Дорожній знак 5.70 ПДР України «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено порушення позивачкою правил дорожнього руху: перевищення обмеженої швидкості в населеному пункті більше ніж на 20 км/год.

Більш того, відповідно припису Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області № 206 від 24.10.2018 на адресу ДП МВС України «Донбас-Інформ-Ресурси» з метою забезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючого законодавства направлена вимога згідно ДСТУ 4100-2014 по вул. М. Мазая, буд. 1, в сторону пр. Нікопольський встановити дорожній знак 5.70, в нижній частині котрого розмістити зображення відповідної до таблички 7.2.1 (3 км); по вул. М. Мазая, буд. 12, в сторону вул. 7-й проїзд встановити дорожній знак 5.70, в нижній частині котрого розмістити зображення відповідної до таблички 7.2.1 (3 км) (а.с.113-120).

Згідно відповіді ДП МВС України «Донбас-Інформ-Ресурси» № 585 від 26.10.2018, вказані в приписі Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області № 206 від 24.10.2018, роботи виконані в повному обсязі 26.10.2018 (а.с.121).

З відповіді Департаменту транспорту та зв`язку Маріупольської міської ради № 60-28660-38.1 від 02.10.2020 на адвокатський запит вбачається, що дорожній знак 5.70 «Фото- відеофіксація», який знаходиться у м. Маріуполь по вул. Макара Мазая, 8А, був встановлений силами ККП «МАРІУПОЛЬАВТОДОР» у 2020 році на підставі припису, наданого посадовими особами Управління патрульної поліції ДПП у Донецькій області. З чого випливає, що вказана у запиті ділянка поблизу дорожнього знаку 5.70 «Фото, відео фіксація», який знаходиться у м. Маріуполі по вул. Макара Мазая, 8А, станом на 30.12.2019 не підпадала під межі впливу даного засобу регулювання дорожнього руху. Питаннями організації та безпеки дорожнього руху у м. Маріуполі до недавнього часу займалось ДП МВСУ «ДОНБАС- ІНФОРМ-РЕСУРСИ», яке з кінця 2018 року знаходиться в стані припинення. ДП МВСУ «ДОНБАС-ІНФОРМ-РЕСУРСИ» не передавало у відання ККП «МАРІУПОЛЬ АВТОДОР» жодної схеми дорожнього руху, дислокації дорожніх знаків та дорожньої розмітки у місті Маріуполі (а.с.116).

Інформацію аналогічного змісту містить відповідь ККП «Маріупольавтодор» № 60.4-33238-60.1 від 06.11.2020 (а.с.122).

Колегія суддів звертає увагу, що з відповіді ККП «Маріупольавтодор» вбачається повторне встановлення в 2020 році дорожнього знаку по вул. Макара Мазая, 8А, при цьому не надані ані копії відповідного припису Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області, ані акту виконаних робіт. В той же час, такі документи (припис та акт) наявні в матеріалах справи щодо встановлення дорожніх знаків 5.70, в нижній частині котрих розміщено зображення таблички 7.2.1 (3 км) по вул. М. Мазая, буд. 1, в сторону пр. Нікопольський та по вул. М. Мазая, буд. 12, в сторону вул. 7-й проїзд.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка ні в день складення протоколу не заявляла про відсутність такого знаку, ні в позовній заяві цього не зазначала.

Таким чином, відповідачем доведено встановлення відповідних знаків на ділянці дороги, де, за висновком відповідача, ОСОБА_2 перевищила встановлену швидкість руху, а останньої, навпаки, не спростовано зазначене.

Отже, її позов задоволенню не підлягає.

В зв`язку з відмовою в позові понесені нею витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, з огляду на приписи ст. 139 КАС України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, діючим процесуальним законодавством йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Довженка Валерія Івановича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Оголюка Юрія Андрійовича задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2020 року у справі № 263/176/20 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Оголюк Юрія Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

Повне судове рішення 04 лютого 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук