Справа № 240/12178/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12178/20
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач: Франовська К.С.
02 лютого 2021 року

м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Франовської К.С.
суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення та стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 04 жовтня 2018 року по 29 червня 2020 року в сумі 292735,00 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення не у день звільнення.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби з 22 листопада 2019 року по 30 червня 2020 року у сумі 102 342, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, зазначивши, що рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в даному випадку правовідносини щодо виконання військового обов`язку, проходження військової служби та статусу військовослужбовця регулюються нормами спеціального законодавства, отже норми Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України) на дані правовідносини не поширюються. Крім того, зазначив, що стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у випадку наявності судового рішення про присудження виплати заробітної плати, право на отримання якої було спірним.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач наказом начальника Головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 14 вересня 2018 року № 269 (по особовому складу) звільнений з військової служби у запас за підпунктом "к" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03 жовтня 2018 року №241 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, починаючи з 03 жовтня 2018 року.

Станом на момент звільнення із позивачем не проведено розрахунків щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 03 жовтня 2018 року, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року по справі № 240/3152/19, яке набрало чинності на підставі постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 03 жовтня 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 03 жовтня 2018 року.

На виконання судового рішення по справі № 240/3152/19 позивачу виплачена індексація грошового забезпечення шляхом перерахування 30 червня 2020 року коштів в сумі 4 435,66 грн. на його зарплатний рахунок, що підтверджено випискою по рахунку коштів Ощадбанку.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

В силу ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП відповідальність.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, що підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Як підтверджується матеріалами справи, остаточний розрахунок з позивачем проведено 30 червня 2020 року, перерахуванням заборгованої суми невиплаченої індексації грошового забезпечення 4 435,66 грн.

Відтак, затримка проведення розрахунку з 03.10.2018 по 30.06.2020 становить за висновком суду 222 дні. (637 календарних днів).

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 461,00 грн. (грошове забезпечення за два повні місяці перед звільненням 14060,40+ 14060,40 : 61 (календарні дні вересень - жовтень 2018 року) що підтверджено довідкою від 13.02.2019.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складатиме 461,00х 222 дні = 102 342, 00 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у порівнянні із визначеною сумою присудженої позивачу грошової компенсації (102 342,00 грн.) розрахункову суму, яка є більшою за сто тисяч гривень не можна вважати співмірною, оскільки така значно перевищує суму такої компенсації.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання колегія суддів враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).

Згідно пункту 94.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя».

Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank.gov.ua/markets/interest-rates/ середньозважена облікова ставка за кредитами: з 03.10.2018 по 30.06.2020 :з 03.10.2018 по 25.04.2019= 20,0%, з 26.04.2019 по 18.07.2019- 19,5%, з 19.07.2019 по 05.09.2019 =19,0%, з 06.09.2019 по 24.10.2019 -18,5%, з 25.10.2019 по 12.12.2019 - 17,5%, з 13.12.2019 по 30.01.2020= 15,5%, з 31.01.20 по 11.03.2020 -13,0%, з 12.03.2020 по 23.04.2020- 12,0%, з 24.04.2020 по 11.06.2020 - 10,0% , з 12.06.2020 по 30.06.2020 -7,0 %

З огляду на обсяг несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 1303,01грн.

Розрахунок:

1) 20,0% річних/365 днів року=0,054% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу за період з 03.10.2018 року по 25.04.2019 (205днів) в розмірі 4435,66 грн. х 0,054% х 205 днів = 491,02 грн.

2) 19,5%річних/365 днів року =0,053% ставка за кредитом один календарний день

(сума боргу за період з 26.04.2019 по 18.07.2019(84 дні) в розмірі 4435,66 грн.х0,053%х 84 дні = 197,48 грн.

3) 19,0% річних/365 днів року=0,052% ставка за кредитом один календарний день.

( сума боргу за період з 19.07.2019 по 05.09.2019(49 днів) в розмірі 4435,66 грн.х 0,052%х49 днів =113,02 грн.

4) 18,5% річних/365 днів року=0,050% ставка за кредитом один календарний день. (сума боргу за період з 06.09.2019 по 24.10.2019 (49 днів) в розмірі 4435,66 грн.х0,050%х49 днів = 108,67 грн.

5) 17,5% річних/365 днів року=0,047% ставка за кредитом один календарний день. (сума боргу за період з 25.10.2019 по 12.12.2019 (49 днів) в розмірі 4435,66 грн.х0,047%х49 днів=102,15 грн.

6) 15,5% річних/365 днів року=0,042% ставка за кредитом один календарний день. (сума боргу за період з 13.12.2019 по 30.01.2020 (49 днів) в розмірі 4435,66грн.х0,042%х49 днів=91,29грн.

7) 13,0% річних/365 днів року=0,035% ставка за кредитом один календарний день. (сума боргу за період з 31.01.20 по 11.03.2020 (41 день) в розмірі 4435,66 грн.х0,035%х41 день=63,65 грн.

8) 12,0 % річних/365 днів року=0,032% ставка за кредитом один календарний день. (сума боргу за період з 12.03.2020 по 23.04.2020(43 дні) в розмірі 4435,66 грн. х 0,032%х43 днів=61,04 грн.

9) 10,0 % річних/365 днів року=0,027% ставка за кредитом один календарний день. (сума боргу за період з 24.04.2020 по 11.06.2020 (49 днів) в розмірі 4435,66 грн.х0,027%х49 днів=58,68 грн.

10) 7,0 % річних/365 днів року=0,019% ставка за кредитом один календарний день. (сума боргу за період з 12.06.2020 по 30.06.2020 (19 днів) в розмірі 4436,66 грн.х0,019%х19 днів=16,01 грн.

Загальна сума розміру ймовірних майнових втрат становить 1303,01 грн. (491,02+197,48+113,02+108,67+102,15+91,29+63,65+61,04+58,68+16,01).

Також, враховуючи, що невиплачена станом на день звільнення індексація грошового забезпечення становить 4435,66 грн., яка виплачена через 637 календарних днів (222 робочих дні) і є меншою ніж середній заробіток за весь час затримки розрахунку (102 342,00 грн.), суд апеляційної інстанції вважає за потрібне провести розрахунки із застосуванням до даних правовідносин принципу співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 4435,66 грн./102 342,00 грн. (сума виплаченої індексації грошового забезпечення /середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,0433. Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 461,00 грн. (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,0433 х 222 (робочих днів затримки розрахунку) = 4431,41грн.

Зважаючи на розмір простроченої заборгованості щодо виплати при звільненні всіх належних сум, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд апеляційної інстанції, з огляду на приведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду та викладені обставини, з врахуванням принципу справедливості та співмірності дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у сумі 4431,41 грн.

Тому у відповідній частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням суми стягнення за статтею 117 КЗпП України за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 4431,41 грн.

Окрім цього, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 ПК України).

Відповідно до пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як передбачено пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), колегія суддів вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог про стягнення за ст. 117 КЗпП України за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 4431,41 грн.

В решті рішення є законним, обґрунтованим, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (м.Радомишль, Житомирської області, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.10.2018 року по 30.06.2020 року в сумі 4431 (чотири тисячі чотириста тридцять одна) грн. 41 копійка без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору".

В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 лютого 2021 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Боровицький О. А.