Справа № 580/2034/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2034/20 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2020, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача в частині визначення довічного утримання у розмірі 50% від розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області від 22.05.2020 № 04-997/20.

- зобов`язати відповідача призначити щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 62% від розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області від 22.05.2020 № 04-997/20 без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплати різницю між належним до сплати та фактично виплаченими сумами щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в нараховане щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не враховано періоди роботи на посаді судового виконавця, слідчого прокуратури та прокурора, з урахуванням якого розраховується щомісячне грошове утримання судді, відповідно розмір довічного грошового утримання необхідно збільшити на 12%.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 задоволено позов частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення, яким призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% від розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області від 22.05.2020 №04-997/20 із збільшенням на 2% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за кожний з 4-х років понад 20 років, всього на 8%, та виплатити різницю між належними до сплати та фактично виплаченими сумами щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 22 травня 2020 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем також подано скаргу в частині відмовлених позовних вимог, оскільки на переконання позивача, спірні періоди роботи відносяться до стажу, який давав право на відставку на момент призначення Позивача на посаду судді вперше так і до 3-річного стажу діяльності у сфері права, вимога щодо наявності якого була визначена на час призначення Позивача суддею вперше.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на заходи щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить наступних висновків.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як убачається з матеріалів справи, згідно з указом Президента України від 13.05.2009 №320/2009 ОСОБА_1 призначений строком на п`ять років на посаду судді Придніпровського районного суду міста Черкас та з 26.05.2009 приступив до виконання обов`язків судді.

Згідно з постановою Верховної Ради України від 21.05.2015 № 479-VIII Позивач обраний на посаду суддів Придніпровського районного суду м. Черкаси безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.05.2020 №1400/0/15-20 Позивача звільнено з посади судді Придніпровського районного суду м. Черкаси у зв`язку з поданням заяви про відставку.

З трудової книжки позивача вбачається, що позивач в період:

12.08.1991 - 17.08.1992 працював на посаді судового виконавця Соснівського районного народного суду м. Черкаси;

01.09.1992 - 30.06.1997 проходив навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого;

02.06.1997 - 01.07.1997 зарахований виконуючим обов`язків старшого слідчого-стажиста прокурора;

01.07.1997 - 10.03.1998 призначений на посаду старшого слідчого-стажиста прокуратури м. Черкаси;

10.03.1998 - 08.06.2001 працював на посаді слідчого прокурора;

21.08.2002 - 25.05.2009 працював на посаді прокурора відділу;

26.05.2009 - 20.05.2020 працював на посаді судді Придніпровського районного суду м. Черкаси.

З 06.07.2015 позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримував пенсію по інвалідності.

22.05.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на довічне грошове утримання судді у відставці.

Рішенням відповідача від 03.06.2020 № позивачу призначено щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області від 22.05.2020 № 04-997/20; страховий стаж роботи складає 28 років 8 місяців 8 днів, спеціальний стаж, який дає право на щомісячне грошове утримання суддям, складає 10 років 11 місяців 26 днів.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Приписи ч. 6 ст. 47 і п. 8 ч. 4 ст. 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.

За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.

Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Відповідач у скарзі вказує, що позивач не звертався із заявою до Головного управління щодо врахування до свого спеціально стажу, з якого розраховується щомісячне грошове утримання судді спірні періоди роботи, а подано лише заяву з проханням про переведення його з пенсії по інвалідності на довічне грошове утримання судді у відставці. Рішення про відмову у зарахуванні до спеціально стажу позивача, з якого розраховується щомісячне грошове утримання судді період роботи у Соснівському районному народному суді м. Черкаси (тривалістю 1 рік та 6 днів); половини строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого (тривалістю 2 роки 5 місяців 0 днів); служби в органах прокуратури (тривалістю 11 років 11 місяців і 24 дні) Головним управлінням не приймалось, тому на переконання відповідача, фактично відсутнє рішення, яке може бути оскаржено. Зазначає, що завдання, покладені на органи Пенсійного фонду України, в тому числі щодо прийняття рішення про призначення (перерахунок) пенсії із зазначенням її розміру, за своєю правовою природою, є їх виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями).

Водночас, доводи відповідача про відсутність рішення щодо відмови у зарахуванні спірних періодів роботи ОСОБА_1 до свого спеціально стажу, з якого розраховується щомісячне грошове утримання судді, спростовуються тим, що позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про переведення його на довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи судді тривалістю 26 років 4 місяці та 25 днів, як це зазначено у наданому Позивачем розрахунку Придніпровського районного суду м. Черкаси станом на 20.05.2020 та підтверджено записами у трудовій книжці останнього.

Рішенням відповідача від 03.06.2020 №63 ОСОБА_1 призначене довічне грошове утримання у розмірі 50% суддівської винагороди, зазначеної у довідці від 22.05.2020 №04-997/20. Згідно з розрахунку відповідача, як спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання суддям враховано лише стаж роботи позивача на посаді судді Придніпровського районного суду м. Черкаси тривалістю 10 років 11 місяців і 26 днів у період з 26.05.2009 до 20.05.2020.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), який діяв на дату звільнення позивача з посади судді.

Згідно ч. 1 ст. 116 Закону №1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VIII передбачає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абз. 4 п. 34 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена позиція щодо визначення стажу роботи судді також відповідає нормам Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VІІІ, яким доповнено пункт 34 розділу 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» абзацом четвертим наступного змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Оскільки ОСОБА_1 обраний на посаду судді до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», за ним зберігається право визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день його обрання.

Позивач призначений на посаду судді 26.05.2009, отже на день його призначення діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-Х11 (далі - Закон №2862-Х11).

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону №2862-Х11 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як встановлено, позивач проходив службу в органах прокуратури Черкаської області в період з 02.06.1997 по 25.05.2009 на посадах старшого слідчого-стажиста, слідчого прокуратури, прокурора відділу.

Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ в редакції чинній на червень 1997 року, у Генеральній прокуратурі України, прокуратурі Автономної Республіки Крим є старші слідчі в особливо важливих справах і слідчі в особливо важливих справах; у прокуратурах областей, міст та інших прирівняних до них прокуратурах можуть бути слідчі в особливо важливих справах і старші слідчі; у районних, міжрайонних, міських - старші слідчі і слідчі. Слідчі прокуратури провадять попереднє слідство у справах про діяння, що містять ознаки злочину, віднесені законом до їх підслідності, а також в інших справах, переданих їм прокурором.

Тобто узагальнюючою ознакою, яка дає підстави для віднесення посади до «слідчого» у розумінні статті 17 Закону від 05.11.1991 № 1789-ХІІ - є покладення на нього обов`язків здійснення досудового розслідування у кримінальних справах.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону України «Про прокуратуру» 05.11.1991 № 1789-ХІІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Особи, які не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування строком до одного року.

Відповідно до п.п.9, 11 Положення про організацію в органах прокуратури України роботи з молодими спеціалістами, які закінчили вищі юридичні учбові заклади, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 19 травня 1992 року, №21 (надалі - Положення від 19.05.1992), особи, які закінчили вищі юридичні учбові заклади і не мають досвіду практичної роботи за фахом, проходять стажування в міських, районних та прирівняних до них прокуратурах строком до одного року. Вони призначаються на посади: слідчий-стажист або помічник прокурора-стажист.

Час стажування включається до трудового стажу, який дає право на одержання процентної надбавки за вислугу років і додаткової відпустки.

Згідно з абз. 2 п. 18 Положення від 19.05.1992 за час стажування на посаді слідчого молодий спеціаліст під контролем керівника розслідує не менш чотирьох справ про злочини різних категорій, набуває практичних навиків у застосуванні криміналістичної техніки і науково-технічних засобів.

Таким чином, строк стажування входить до безперервного спеціального стажу роботи в органах прокуратури, а посада слідчого-стажиста за обсягом повноважень, переліком соціальних гарантій є прирівняною до посади слідчого. При цьому словом «стажист» у цьому словосполученні свідчить лише про те, що особа проходить обов`язкове стажування в органах прокуратури.

У постановах Верховного Суду України від 02.09.2008, №08/156, від 02.09.2008 №08/171 сформовано висновок, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, має зараховуватися час її роботи стажистом на вакантній посаді старшого слідчого.

Аналогічний висновок відтворено у постанові Вищого адміністративного суду від 22.12.2015, справа №800/426/15, з посиланням на положення ст. 244-2 КАС України (у чинній на той час редакції).

Окрім того, згідно з листом від 20.03.2020 №13031/0/9-20 Вища рада правосуддя проінформувала Придніпровський районний суд м. Черкаси про наявність підстав для зарахування до спеціального стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 весь період його роботи в органах прокуратури, в тому числі, на посаді слідчого- стажиста.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.01.2020 року, справа № 592/3694/17).

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач навчався з 01.09.1992 по 30.06.1997 на денній формі навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого. (Українській державній юридичній академії), до спеціального стажу позивача підлягає зарахуванню половина вказаного строку навчання, а саме 2 роки 5 місяців 0 днів.

Аналогічна позиція щодо необхідності зарахування половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі №9901/2/19 та від 03.09.2020 року у справі № 9901/521/19 та узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеного у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 року у справі № 243/4458/17 та від 24.03.2020 року у справі № 559/512/17.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посадах прокурорів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Крім того, позивач просить зарахувати до спеціального стажу роботи період роботи судовим виконавцем Соснівського районного народного суду м. Черкаси з 12.08.1991 по 17.08.1992 ( 1 рік 0 місяців 6 днів).

Згідно ст. 43 Закону №2862-Х11 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Судом першої інстанції зроблено висновок, що посада судового виконавця не пов`язана з керівництвом та контролем за діяльністю судів, відтак, час роботи позивача судовим виконавцем не підлягає зарахуванню до стажу роботи судді.

Згідно з чинним на той час положеннями ст. 19 Закону УРСР «Про судоустрій Української PCP» №2022-Х від 05.06.1981, організаційне керівництво судами Української PCP у межах і порядку, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP, здійснюється: Міністерством юстиції СРСР - щодо судів Української PCP; Міністерством юстиції Української PCP - щодо обласних судів, Київського міського суду і районних (міських) народних судів; відділами юстиції виконавчих комітетів обласних, Київської міської Рад народних депутатів -щодо районних (міських) народних судів.

Частиною 1 статті 64 цього Закону, судові виконавці перебувають при районних (міських) народних судах і призначаються начальниками відділів юстиції виконавчих комітетів обласних, Київської міської Рад народних депутатів.

Позивач призначений на посаду судового виконавця та звільнений з цієї посади Управлінням юстиції Черкаського облвиконкому, а отже перебував у трудових відносинах з підвідомчими Міністерству юстиції органами.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що положення статті 43 цього Закону № 2862-ХІІ неможливо тлумачити у такому вузькому розумінні, відповідно до якого до спеціального стажу зараховується тільки та робота у Міністерстві юстиції та підвідомчих йому органах, що передбачає здійснення контролю за діяльністю суддів.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 69 Закону №1402-VIII на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.

Згідно з ч. 6 ст. 69 Закону №1402-VIII для цілей цього Закону вважається:

1) вищою юридичною освітою - вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку;

2) стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти.

Враховуючи зазначену норму, суд першої інстанції вказав, що позивач, перебуваючи на посаді судового виконавця, не мав вищої юридичної освіти, яку здобув лише 30.06.1997 після закінчення навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, тому вказаний період до стажу роботи на посаді судді зарахуванню не підлягає.

Верховним Судом у рішенні від 03.07.2019 року №9901/140/19, зазначив, що право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-ХІІ на день їх обрання.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що внесенні до статті 137 закону №1402 зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30 травня 2019 року у справі №11-1481за18).

Частиною першою статті 7 закону №2862-ХІІ, яка була чинною на час призначення Позивача на посаду судді вперше, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 справа № 9901/805/18 сформовано правовий висновок, що частину другу статті 137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Тобто, до стажу роботи Позивача, який дає право на відставку має бути врахований стаж його роботи у галузі права в межах 3-річного строку.

Відмовляючи у зарахуванні до такого стажу роботи у галузі права період роботи позивача на посаді судового виконавця Соснівського районного народного суду в період з 12.08.1991 до 17.08.1992 тривалістю 1 рік та 6 днів (тобто до 3 років), суд першої інстанції послався на положення статті 69 Закону №1402. Частина 6 вказаної статті у чинні на даний час редакції, визначає, що стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти.

Однак, вказана правова норма набула чинності з 30.09.2016, а тому не визначала, та не могла визначати вимоги для призначення на посаду судді станом на 13.05.2009 (дата призначення позивача на посаду судді вперше).

Зворотна дія у часі положень статті 69 Закону №1402 не допускається (ст. 58 Конституції України).

Відповідно до положень статті 65 Закону УРСР «Про судоустрій Української PCP» №2022-Х на судових виконавців покладається виконання рішень, ухвал і постанов по цивільних справах, виконання вироків, ухвал і постанов по кримінальних справах у частині майнових стягнень, а також інших рішень і постанов у передбачених законом випадках.

Згідно зі ст. 350 ЦПК УРСР від 18.07.1963 (в редакції чинній упродовж 1991-1992 років) виконання судових рішень та інших постанов і рішень, перелічених у статті 348 цього Кодексу, покладалось на судових виконавців.

Судовий виконавець користувався повноваженнями описувати майно боржника, проводити його оцінку, опечатувати описані речі ( ст. 381 ЦПК УРСР); звертати стягнення на заробітну плату або інший заробіток боржника, на його пенсію або стипендію (ст. 390 ЦПК УРСР); складати акт про проведені прилюдні торги, на підставі якого нотаріальна контора видала покупцеві свідоцтво про придбання будинку (ст. 398 ЦПК УРСР); скласти акт про чинення опору судовому виконавця, на підставі якого судом винні особи притягувались до відповідальності (ч. 6 ст. 362 ЦПК УРСР); складати акт про невиконання рішення, на підставі якого судом застосовувались наслідки невиконання боржником певних дій або штраф відносно боржника (ст. 417 ЦПК УРСР); тощо.

Як зазначалося, робота судового виконавця є юридичною діяльністю, пов`язаною з правозастосовчою (правовиконавчою) функціями. А отже є професійною діяльністю у сфері права, відтак, стаж роботи позивача судовим виконавцем у Соснівському районному народному суді м. Черкаси в період з 12.08.1991 до 17.08.1992 має враховуватись як стаж його діяльності у сфері права, незважаючи на відсутність у позивача на той час вищої юридичної освіти.

Оскільки, слідчий-стажист мав повноваження на здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень, мав службове посвідчення, користувався правами та обов`язками слідчого, мав повноваження складати та підписувати процесуальні документи у межах кримінальної справи, тому робота слідчого-стажиста відноситься до правоохоронної діяльності, пов`язана з застосуванням норм права та носить системний характер, а отже є професійною діяльністю у сфері права.

Таким чином, стаж роботи позивача в період з 12.08.1991 до 17.08.1992 на посаді судового виконавця Соснівського районного народного суду м. Черкаси та в період з 02.06.1997 по 10.03.1998 на посаді виконувача обов`язків та старшого слідчого-стажиста прокуратури м. Черкаси відноситься до стажу роботи судді, що дає право на відставку та довічне грошове утримання, як такий, що входить до 3-річного стажу роботи в галузі права, відповідно до положень статті 7 закону №2862-ХІІ, абз. 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» закону №1402.

Водночас, зазначені період роботи сукупно становлять менше 3 років, то весь час відповідної діяльності позивача підлягає зарахування до спеціального стажу роботи судді.

Згідно ч. 3 ст. 142 Закону №1402-V111 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У ході апеляційного розгляду справи встановлено, що спеціальний стаж роботи позивача на посаді судді з врахуванням періодів роботи та навчання, які підлягають зарахуванню до спеціального стажу роботи судді, складає 26 років 4 місяці 25 днів, а розмір щомісячного грошового утримання позивача підлягає збільшенню на 12 відсотків грошового утримання судді за кожний рік роботи понад 20 років, всього за 6 повних роки, тобто на 12 відсотків грошового утримання судді з дати призначення щомісячного грошового утримання, тобто з 22.05.2020.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, та необхідність задовольнити вимоги апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

В силу положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 - скасувати в частині незадоволених позовних вимог та прийняти рішення про їх задоволенні у цій частині.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, 18000, ЄДРПУО 21366538) з 20.05.2020 призначити ОСОБА_1 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 62% від розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області від 22.05.2020 №04-997/20 без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю між належними до сплати та фактично виплаченими сумами щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В решті - рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. В. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 03.02.2021