Справа № 560/7885/20
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2021-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7885/20
РІШЕННЯ
іменем України

02 лютого 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення. зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 14 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 липня 2020 року № 96, про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги в більшому розмірі як військовослужбовцю (особі після її звільнення з військової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку із встановленням інвалідності II групи;

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу в більшому розмірі як військовослужбовцю (особі після її звільнення з військової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку із встановленням інвалідності II групи, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому здійснюватиметься виплата, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у травні 2020 року, з метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку із встановленням інвалідності II групи, через Хмельницький обласний військовий комісаріат звернувся до Міністерства оборони України із заявою та необхідними документами.

Проте, як вказує позивач, за наслідками розгляду поданих документів комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, затверджене Міністром оборони України, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку із тим, що згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення групи інвалідності пройшов термін понад два роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 14 протоколу засідання комісії № 96 від 09 липня 2020 року, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в більшому розмірі як військовослужбовцю (особі після її звільнення з військової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку із встановленням інвалідності II групи, незаконним, а також таким, що порушує його соціальні права, гарантовані Конституцією України та чинним законодавством, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою, суд залучив до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Хмельницький обласний військовий комісаріат.

17 грудня 2020 року від Хмельницького обласного військового комісаріату до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник третьої особи вказує на те, що ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 критеріями для встановлення інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності. Ступінь втрати здоров`я визначається у відсотках втрати працездатності (групи інвалідності). Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначала у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення III групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги.

Окрім того, представник третьої особи зазначив, що допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності та III групи інвалідності ОСОБА_1 виплачена в сумі 480250 грн.

04 січня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що відмова Міноборони у призначенні ОГД позивачу, оформлена Протоколом засідання комісії Міноборони від 09 липня 2020 року №96, обґрунтована положеннями п. 4 ст. 16-3 Закону, згідно якого не передбачено можливості виплати Допомоги у разі встановлення групи інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, є законною.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуваючи на військовій службі, приймав участь у проведенні антитерористичної операції та 03 квітня 2017 року отримав мінно-вибухову травму внаслідок підриву на протипіхотному вибуховому пристрої МОН-50.

Відповідно до довідки МСЕК від 18 вересня 2017 року АГ № 0024231 позивачу внаслідок зазначеної травми встановлено 25% втрати працездатності.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0043345 від 25 березня 2019 року позивачу вперше була встановлена ІІІ група інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

У зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності та III групи інвалідності ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 480250,00 грн.

03 березня 2020 року після переогляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби безтерміново, що підтверджується довідкою до акта МСЕК від 03 березня 2020 року АВ № 0059755.

Позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 подав заяву із доданими документами для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із повторним оглядом та отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби.

09 липня 2020 року відповідно до п. 14 Протоколу № 96 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних виплат було прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставою для відмови став той факт, що інвалідність позивача настала у понад 2-річний термін після вставлення позивачу 25 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Вважаючи рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової допомоги протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 5 статті 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ (далі - Закон №2232).

Згідно із ст. 41 Закону №2232, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час виконання ними обов`язків служби здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема права військовослужбовців, визначені розділом II вказаного Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Водночас пунктом 4 статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для таких висновків.

По-перше, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби.

По-друге, встановлене абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ та п. 8 Порядку №975 обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги поширюється винятково на випадки, коли під час повторного огляду у понад дворічний строк: 1) змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, або 2) змінився відсоток ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності.

З огляду на вказане, суд дійшов до висновку про те, що закон пов`язує підстави для відмови у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги, в даному випадку виключно з моментом первинного встановлення інвалідності.

Судом встановлено, що 18 вересня 2017 року позивачу, на підставі довідки МСЕК від 18 вересня 2017 року АГ № 0024231 було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% без встановлення інвалідності.

В подальшому на підставі довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0043345 від 25 березня 2019 року позивачу вперше (25 березня 2019 року) встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби.

03 березня 2020 року після переогляду на підставі довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією 03 березня 2020 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби безтерміново відповідно до акту огляду від 03 березня 2020 року АВ № 0059755.

Таким чином, у суду наявні підстави для висновку про те, що у позивача в межах дворічного строку змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності.

З огляду на викладене, твердження відповідача про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених у п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ та п. 8 Порядку №975, є помилковими.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, як інвалід ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплату якої необхідно провести з урахуванням раніше виплаченої суми відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №120/3358/19-а та від 28 травня 2020 року у справі №240/10373/19.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в протоколі від 09 липня 2020 року № 96, в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтями 16, 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XІІ є протиправним, у зв`язку з чим, для відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену статтями 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XІІ, з урахуванням раніше виплаченої суми, відтак даний адміністративний позов слід задоволити.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 14 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 липня 2020 року № 96, про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги в більшому розмірі як військовослужбовцю (особі після її звільнення з військової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку із встановленням інвалідності II групи.

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу в більшому розмірі як військовослужбовцю (особі після її звільнення з військової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку із встановленням інвалідності II групи, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому здійснюватиметься виплата, з урахуванням раніше виплачених сум.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168 , код ЄДРПОУ - 00034022)
Третя особа:Хмельницький обласний військовий комісаріат (вул. Героїв Майдану, 64, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )

Головуючий суддя П.І. Салюк