Справа № 120/4499/20-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4499/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

04 лютого 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

31 серпня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16.10.2020 просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови у проведені виплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві "Радикал Банк", за договором банківського рахунку №18-23046 від 09.07.2015 в розмірі 198400 грн., за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним у Публічному акціонерному товаристві "Радикал Банк", за договором банківського рахунку №18-23046 від 09.07.2015 в розмірі 198400 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови у проведені виплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ "Радикал Банк", за договором банківського рахунку №18-23046 від 09.07.2015 в розмірі 198400 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста) грн., за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ "Радикал Банк", за договором банківського рахунку №18-23046 від 09.07.2015 в розмірі 198400 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста) грн.;

- в решті позовних вимог відмовлено;

- стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2 824,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що 25.11.2019 СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області в рамках розслідування кримінального провадження №00003105, яке відкрите 20.08.2015, на підставі клопотання ПАТ «Радикал Банк» винесено постанову про визнання речовими доказами коштів, розміщених на рахунках 443 фізичних осіб у ПАТ «Радикал Банк», в тому числі коштів на рахунках ОСОБА_1 , які приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів, а тому відповідна виплата коштів можлива лише після прийняття відповідного процесуального рішення у кримінальному провадженні.

22 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому позивач просить апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.07.2015 між ПАТ "Радикал Банк" та ОСОБА_1 було укладено договір строкового банківського вкладу №18-23046 від 09.07.2015 на суму 198400,00 грн. з процентною ставкою 20 % річних на строк 10 днів.

Крім того, між сторонами за договором укладено додаткову угоду № 1 до Договору строкового банківського вкладу №18-23046 від 09.07.2015, відповідно до якої позивача ознайомлено з умовами гарантування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування коштів за договором.

Згідно з квитанцією №13310 від 09.07.2015 позивач вніс через касу банку на депозитний рахунок за Договором № 18-23046 від 09.07.2015 кошти в сумі 198 400 грн.

Разом з цим, постановою Правління Національного банку України від 09.07.2015 № 452/БТ ПАТ «Радикал Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.07.2015 № 130 з 10.07.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Радикал Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк».

Постановою Правління Національного банку України від 09.11.2015 № 769 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «Радикал Банк».

На підставі вказаної постанови Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб прийнято рішення від 09.11.2015 № 203 про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк», призначено уповноважену особу Фонду - Савельєву Анну Миколаївну, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Радикал Банк», визначені статтями 37, 38, 47-51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з наказом уповноваженої особи Фонду №204 від 09.11.2015, на підставі положень ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнано нікчемними правочини (трансакції в системі АБС Б-2 щодо розміщення коштів на депозитних/поточних рахунках клієнтів через рахунки каси банку 09.07.2015 року поза межами робочого часу та/або операційного дня, а також трансакції в системі АБС Б-2 щодо розміщення коштів на депозитних/поточних рахунках клієнта через рахунки каси банку 09.07.2015 року за одним й тим самим часом проведення трансакції в одній касі одним і тим же касиром), які пов`язані з вкладними (депозитними) операціями за договором банківського вкладу (депозиту) та/або договорами банківського рахунку (поточними рахунками), а також зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб в ПАТ "Радикал Банк" згідно додатку № 1.

Так, відповідно до додатку № 1 до наказу №204 від 09.11.2015, уповноваженою особою Фонду визнано нікчемним правочин трансакцію на користь позивача з призначенням платежу "Внесення коштів на депозитний рахунок за договором № 18-23046 від 09.07.2015 року на суму 198 400 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015, час вчинення трансакції 15:51.

Листом від 18.11.2015 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк" Савельєва А.М. повідомила позивача про те, що відповідно до положень ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемним правочин, що був вчинений (укладений) Банком з ОСОБА_1 , а саме: трансакція ПАТ "Радикал Банк" щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошової суми з призначенням платежу Внесення коштів на депозитний рахунок за договором № 18-23046 від 09.07.2015 року на суму 198400,00 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015, час вчинення трансакції 15:51 год.

Не погоджуючись з бездіяльністю уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2016 по справі №802/272/16-а, яка набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017, адміністративний позов задоволено та зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" Савельєву Анну Миколаївну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування №2147 від 22.08.2019 затверджено зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами, відповідно до якого ОСОБА_1 включено до Загального реєстру із сумою відшкодування в розмірі 198400,00 грн.

07.10.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати йому гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ "Радикал Банк".

01.11.2019 відповідач листом №31-036-18841/19 повідомив ОСОБА_1 , що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016 у справі №761/23777/16-к, в рамках кримінального провадження №0000504, був накладений арешт на кошти, що зберігаються на рахунку ОСОБА_1 , що перешкоджає виплаті гарантованої суми.

Після отримання такої відмови, позивач звернувся до прокуратури міста Києва із заявою щодо надання інформації про результати розслідування кримінального провадження за №0000504.

Листом від 27.12.2019 №17/2/4-38-17 позивача повідомлено про те, що кримінальне провадження №0000504 було об`єднане із кримінальним провадженням №0001207 від 27.12.2015, яке в подальшому об`єднано з кримінальним провадженням №0000621 від 18.07.2015. В кінцевому результаті, провадження №0000621 об`єднано з кримінальним провадженням №000134 від 31.01.2013. Вказані провадження були об`єднані в одне на підставі ст. 217 КПК України.

Крім того, позивача також повідомлено про те, що кримінальне провадження №000134 закрито постановою від 01.08.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а всі заходи забезпечення кримінального провадження скасовано.

20.01.2020 позивач повторно звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою щодо проведення відшкодування коштів за вкладом в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом від 27.03.2020 №02-036-4491/20 відповідач повідомив, що постановою слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 25.11.2019 у кримінальному провадженні №0003105 від 20.08.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 1914, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України, визнано речовими доказами кошти, розміщені на рахунках 443 фізичних осіб у ПАТ РАДИКАЛ БАНК, розміщені па рахунку банківської установи. В зазначеному переліку міститься інформація щодо вкладника ОСОБА_1 .

Також повідомлено, що слідчим відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області до Фонду спрямовано постанову про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу від 25.11.2019 для зобов`язання службових осіб Фонду вжити заходів для збереження назначених коштів. У зв`язку з цим, рішення про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ РАДИКАЛ БАНК, буде вирішено після прийняття остаточного процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні та надходження до Фонду всіх необхідних документів.

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача щодо здійснення виплати гарантованої суми відшкодування, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що приписи ч. 4 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначають вичерпний перелік підстав, коли Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує кошти, однак, серед них відсутня така підстава, як наявність постанови про визнання коштів речовими доказами.

На момент розгляду даної справи судом першої інстанції в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо наявності судових рішень про накладення арешту на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ Радикал Банк, в тому числі і на рахунок, відкритий на ім`я позивача.

Суд першої інстанції вказав, що право позивача на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ Радикал Банк гарантоване Законом №4452-VI, а також встановлене судовими рішеннями у справі №802/272/16-а.

Разом з тим, враховуючи встановлену під час розгляду справи необґрунтованість відмови відповідача у виплаті позивачу відшкодування в межах гарантованої суми коштів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з метою належного відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату позивачу гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 в ПАТ Радикал Банк в розмірі 198 400,00 грн, у зв`язку з чим частково задовольнив позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року Законом №4452-VI.

Статтею 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Статтею 26 Закону № 4452-VI визначено, що фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №4452-VI, вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 26 Закону №4452-VI, Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом року до дня прийняття такого рішення);

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - один рік до дня прийняття такого рішення);

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах;

11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду;

12) за вкладом, задоволення вимог за яким зупинено відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Таким чином, після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" гарантує повернення кожному вкладнику банку суми відшкодування коштів за вкладом, в тому числі за договором про банківського рахунку, в межах 200000,00 грн. При цьому, відмовлено у відшкодуванні коштів за вкладом може бути лише за наявності підстав, передбачених частиною четвертою статті 26 Закону №4452-VI.

Згідно з ч.ч. 1 3 статті 27 Закону № 4452-VI визначено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

4-1) перелік рахунків вкладників, фінансові операції за якими зупинено відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення";

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Відповідно до приписів розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 року №14 (далі - Положення) Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 8 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.

Фонд здійснює відшкодування коштів за вкладами відповідно до Загального реєстру за частинами Загального реєстру.

Частини Загального реєстру та дати початку виплат за ними затверджуються виконавчою дирекцією Фонду.

Аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє суду дійти висновку, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи:

1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду;

3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру;

4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Пунктом 9 Розділу ІІІ Положення встановлено, що для отримання коштів за результатами розгляду індивідуального звернення до Фонду вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22.08.2019 №2147 затверджено відповідні зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та включено інформацію про ОСОБА_1 до зазначеного реєстру із сумою відшкодування в межах гарантованої Фондом суми у розмірі 198 400,00 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з заявою ( 07.12.2019, 20.01.2020) про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом у розмірі 198 400,00 грн.

Разом з тим, відповідач не здійснив виплату суми гарантованого відшкодування позивачу. При цьому, листом від 27.03.2020 №02-036-4491/20 на заяву ОСОБА_1 від 20.01.2020 відповідач відмовив позивачу у виплаті на підставі постанови слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 25.11.2019 про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу у кримінальному провадженні № 0003105 від 20.08.2015, відповідно до якої визнано речовими доказами кошти, розміщені на рахунках 443 фізичних осіб у ПАТ «Радикал Банк», оскільки в зазначеному переліку міститься інформація щодо вкладника ОСОБА_1 .

Крім того, зі змісту апеляційної скарги відповідача вбачається, що обставини, які викладені в листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.03.2020 №02-036-4491/20 є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює вищевказані доводи апелянта, оскільки враховуючи положення частини четвертої статті 26 Закону № 4452-VI, якою встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких Фонд має право відмовити вкладнику у виплаті гарантованої суми відшкодування за банківським вкладом, колегія суддів зазначає про відсутність такої підстави як визнання грошових коштів на рахунку вкладника речовими доказами у кримінальному провадженні.

Отже, враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача правової підстави для відмови у виплаті позивачу гарантованої суми відшкодування за його вкладом у ПАТ «Радикал Банк» з підстави визнання грошових коштів на рахунку позивача речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки така підстава не передбачена частиною четвертою Закону № 4452-VI.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що факт включення позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Радикал Банк», який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в межах гарантованої суми, відповідачем не заперечується.

Крім того, судом апеляційної інстанції не здобуто доказів щодо наявності судових рішень про накладення арешту на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ Радикал Банк, в тому числі і на рахунок, відкритий на ім`я позивача, а відповідачем таких до матеріалів справи не долучено.

Також, право позивача на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ Радикал Банк гарантоване Законом №4452-VI та встановлене судовими рішеннями у справі №802/272/16-а.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б перешкоджали виплаті на користь позивача гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ «Радикал Банк».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправними дій та зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату позивачу гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 в ПАТ Радикал Банк в розмірі 198 400,00 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що право громадянина на власність закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті13,41,142та143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті1та13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті13і41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які перебувають на рахунку у банку (вкладному, поточному), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058,1066 ЦК України та статей 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Важливою гарантією права приватної власності є конституційне положення, що примусове відчуження об`єктів приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього повного відшкодування їхньої вартості (ч. 5 ст. 41 Конституції України). Конституційний принцип непорушності права власності проявляється як засада впевненості власника у стабільному становищі у якому він перебуває і яке гарантовано йому державою з усім комплексом відповідних засобів, які остання для цього застосовує.

У пункті 2.1 Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів, розміщених на поточному рахунку в Банку, за рахунок Фонду.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив ЄСПЛ в справі "Золотас проти Греції" стаття 1 Протоколу №1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, №66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Капітал Банк АД проти Болгарії" (Capital Bank AD v. Bulgaria, №49429/99).

Разом з тим, у відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.