Справа № 200/10892/20-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 р. Справа№200/10892/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шинкарьової І.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України та просить суд:

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації державної прикордонної служби України щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року у розмірі 23825,62 грн.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року у сумі 23825,62 грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного грошового забезпечення у розмірі 829,36 грн. за період з 10.10.2020 по дату винесення судового рішення.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що грошове забезпечення позивача підлягає індексації, проте при звільненні позивачу не виплачено належні грошове забезпечення. На запит позивача його повідомлено про те, що всі належні виплати будуть виплачені при надходженні фінансування. Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні повністю. Обґрунтовуючи заперечення проти позову відповідач зазначив, що одразу після отримання відповідних асигнувань, тобто станом на 14 грудня 2020 року військовою НОМЕР_2 було здійснено всі виплати, які були нараховані при звільненні позивачу, в тому числі індексація грошового забезпечення за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року в сумі 23825,62 грн., що підтверджено реєстром перерахування на особисті вклади від 10 грудня 2020 року, розрахунковий лист за грудень 2020 року. Відповідач вважає, що відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, оскільки затримка виплати була проведена не з вини власника або уповноваженого органу. Відповідач зазначає, що Маріупольський загін морської охорони (в/ч НОМЕР_1 ) є розпорядником бюджетних коштів 3 рівня, після Адміністрація Державної прикордонної служби (яка є розпорядником 2 рівня) та Міністерство внутрішніх справ України (1 рівня). Військовою частиною НОМЕР_1 перед звільненням позивача було вчасно зроблено розрахунок всіх сум грошового забезпечення, які підлягають виплаті позивачу при звільненні, та вчасно направлена потреба в коштах до Адміністрації державної прикордонної служби (розпоряднику коштів 2 рівня), в подальшому щомісяця направлялася потреба в коштах з метою розрахунку. Проте виплата позивачу не здійснювалась у зв`язку з відсутністю надходження бюджетних асигнувань.

30 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 04 травня 2015 року, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Відповідно до витягу із наказу командира 23 загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Державної прикордонної служби України від 08 жовтня 2020 року №309-ОС мічмана ОСОБА_1 , техніка катера морської охорони 1 рангу, який наказом командира від 09 вересня 2020 року №287-ос звільнений в запас на підставі підпункту а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки відповідача від 03 листопада 2020 року № 207 позивачу нараховані такі види грошового забезпечення: одноразова грошова допомога при звільненні 75 594,40 грн., яка виплачена в повному обсязі в жовтні 2020 року на картковий рахунок; грошова компенсація вартості за невикористане речове майно 20 258,41 грн; індексації грошового забезпечення 23 825,62 грн. за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2015 по 2020 роки 38 485,44 грн.

На запит позивача щодо надання вказівки головному бухгалтеру про виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 по 2020 роки, грошової компенсації за невикористане речове майно та індексацію грошового забезпечення, позивача повідомлено листом від 21.10.2020 №11/111-63/2447, що всі належні виплати при звільненні нараховані в день звільнення та будуть виплачені в повному обсязі на картковий рахунок, реквізити якого позивач надав в заяві, при надходженні фінансування.

14 грудня 2020 року військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено всі виплати, які були нараховані при звільненні позивачу, в тому числі індексація грошового забезпечення за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року в сумі 23825,62 грн., що підтверджено реєстром перерахувань на особисті вклади від грудня 2020 року № 108 та розрахунковим листом за грудень 2020 року.

Також відповідачем долучено до справи розрахунок забезпечення за два останні повні місяці служби у військовій частині НОМЕР_1 позивача, з якого вбачається, що середньоденна сума розраховується із суми за два повні місяці поділену на суму календарних днів а саме: 31 календарний день серпня та 30 календарних днів вересня. Середньоденна сума складає 27 489,60 грн./(31кд+30кд) = 450,65 грн.

Як встановлено судом, відповідачем вчинені дії щодо виплати індексація грошового забезпечення за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року в сумі 23825,62 грн.

Тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації державної прикордонної служби України щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року у розмірі 23825,62 грн.; стягнення з військової частини НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року у сумі 23825,62 грн., не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного грошового забезпечення у розмірі 829,36 грн. за період з 10.10.2020 по дату винесення судового рішення, суд зазначає наступне.

Підстави виникнення, проходження і припинення військової служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), та вказує у рішенні відповідні доводи.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми статей 116, 117 КЗпП України, та поширити останні на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Як встановлено під час судового розгляду, при звільненні відповідач не провів повного розрахунку з позивачем. За таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку у відповідності до приписів статті 117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України Про оплату праці визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100).

Із пункту 5 цього Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 1, 2 пункту 8 вказаного Порядку).

Оскільки останній день перебування позивача на службі був 09 жовтня 2020 року, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний 09 жовтня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2020 року військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено всі виплати, які були нараховані при звільненні позивачу, в тому числі індексація грошового забезпечення за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року в сумі 23825,62 грн., що підтверджено реєстром перерахуванням на особисті вклади від грудня 2020 року № 108. Компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати не входить до сум, які мають бути виплачені позивачу у день звільнення працівника.

З матеріалів справи вбачається, що позивача виключено зі списків особового складу Військової частини та всіх видів забезпечення з 09 жовтня 2020 року, суми індексації грошового забезпечення за період з квітня 2014 року по жовтень 2020 року в сумі 23825,62 грн. переведено на рахунок позивача 14 грудня 2020 року.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач повинен нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП за не проведення розрахунку у день звільнення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), згідно пункту 1 якого затверджений нею порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Враховуючи той факт, що на час звернення позивача до суду із цим позовом відповідний розрахунок з ним не проведено та у відповідності до вимог Порядку № 100, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки розрахунку саме з 10 жовтня 2020 по 14 грудня 2020 року.

Станом на 14 грудня 2020 року затримка виплати середнього заробітку по день фактичного розрахунку становить 45 робочих днів.

Позивач у позові наведено розрахунок середньоденної заробітної плати яка складає 829,36 грн.. Даний розрахунок позивачем було зроблено шляхом складання всього нарахованого грошового забезпечення за останні 2 місяця перед звільненням.

Суд зазначає, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога , допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо.)

Таким чином, суд погоджується з доводом відповідача, що розрахунок позивача не відповідає вимогам встановленим Порядком № 100 (п.4)

Відповідно до довідки - розрахунку забезпечення за два останні повні місяці служби у військовій частині НОМЕР_1 позивача встановлено, що середньоденна сума розраховується із суми за два повні місяці поділену на суму календарних днів а саме: 31 календарний день серпня та 30 календарних днів вересня. Середньоденна сума грошового забезпечення складає 27 489,60 грн./(31кд+30кд) = 450,65 грн.

Отже, нарахуванню та виплаті позивача підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 20 279.25 грн. (45 днів*450,65 грн.).

Разом з тим, суд враховує, що Верховним Судом у постановах у справах №821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

У частині індексації грошового забезпечення, яка припадає на кожен місяць року, в якому нараховується грошова компенсація, в даному випадку за період з 2014 2020 р.р., в порівнянні із середньомісячним грошовим забезпеченням позивача (31 календарний день серпня 13744,80 грн. + та 30 календарних днів вересня 13744,80 грн. / 2)., складає: у грошовому виразі - 381.8 грн. (27489,60:72 місяців), у процентному виразі - 1.39 % (381.8 грн.: 27489,60x100).

Тобто, на момент звільнення зі служби не виплачена частина від усієї суми, на яку, як вважає позивач, він мав право при виключені зі списків військової частини складає 1,39 %. Таким чином, сума відшкодування становить - 281,88 грн. (х 1,39 %).

Таким чином, суд вважає, що сума 20 279.25 грн. є неспівмірною по відношенню до суми з якої, прострочена виплата в день звільнення (23825,62 грн. - добровільно сплачена компенсація невикористаної відпустка), а отже приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 281,88 гривень.

Суд зазначає, що відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (, адреса: 87510, Донецька область, м. Маріуполь, Приморський бульвар, 24) про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення 09 жовтня 2020 р. остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Маріупольського загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 281,88 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 01 лютого 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова