Справа № 420/9306/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9306/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Одеса

У залі судових засідань № 33

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Галат В.І.,

за участю сторін:

позивач - ОСОБА_1

представника позивача - Скорохватова Н.Є.,

представника

Офісу Генерального прокурора,

Одеської обласної прокуратури - Кавун А.В.,

представника Чотирнадцятої кадрової комісії - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії про:

визнання протиправним та скасування рішення Чотирнадцятої кадрової комісії, яка створена наказом Генеральної прокуратури України «Про створення чотирнадцятої кадрової комісії» №2 від 06.07.2020 року про неуспішне проходження атестації;

визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов`язків прокурора Одеської області №2128к від 17.08.2020 року про звільнення з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20 серпня 2020 року з підстави рішення кадрової комісії №2;

поновлення на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області або на рівнозначній посаді в органах Одеської обласної прокуратури за погодженням;

стягнення з Одеської обласної прокуратури середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 20.08.2020 року по день винесення судом рішення про поновлення на посаді.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначив, що ним було подано Генеральному прокурору заяву встановленого зразка про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі, чим підтвердився його намір проходження атестації та у подальшому продовжувати свою професійну діяльність.

Однак, на думку позивача, Чотирнадцятою кадровою комісією, не зважаючи на якісне виконання ОСОБА_1 практичного завдання та матеріалів зібраних під час атестації, прийнято невмотивоване рішення про неуспішне проходження співбесіди позивачем, яке слугувало підставою для його звільнення.

ОСОБА_1 вказувалося, що Чотирнадцята кадрова комісія під час співбесіди перетягнула на себе функції їй не властиві, вийшла за межі наданих повноважень та діяла не у спосіб передбачений діючим законодавством.

Зокрема, комісією ставилися питання щодо походження майна і доходів позивача та наявності двох виконавчих проваджень за несплату аліментів на дитину та її матір, що на думку комісії свідчить про порушення ОСОБА_1 Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу професійної етики та поведінки прокурора.

Крім того, висновки про неуспішне проходження атестації були зроблені на підставі матеріалів кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №11/2/4-320дс-18 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 зазначив, що рішення Чотирнадцятої кадрової комісії про неуспішне проходження атестації слугувало підставою для його звільнення з органів прокуратури та позначилося на його честі та гідності, які визнані в України відповідно до статті 3 Конституції України найвищою соціальною цінністю.

Також, оскаржуване рішення Чотирнадцятої кадрової комісії порушує гарантоване Конституцією право позивача на працю, оскільки у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» є безумовною підставою для звільнення, а відповідно до пункту 20 розділу ІІ Закону позивачеві заборонено брати участь у доборі на вакантні посади прокурора у всіх ланках прокуратури.

Крім того, позивачем зазначалося, що на момент прийняття спірного наказу про звільнення, у прокуратурі області реорганізації або ліквідації не відбувалося, що у свою чергу нівелює підстави для його звільнення у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі.

03 грудня 2020 року, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

29 грудня 2020 року, закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду суті.

У встановлений судом строк, відповідачами надано відзиви на позовну заяву.

Відзив Одеської обласної прокуратури (вх.№46629/20 від 05.11.2020р.) обґрунтований наступним (т.І, а.с.113-116).

Згідно Рішення Чотирнадцятої кадрової комісії, що надійшло до Одеської обласної прокуратури 14.08.2020 року за вх.№47232-20, ОСОБА_1 за результатами співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності не успішно пройшов атестацію.

Таким чином, первинною підставою для прийняття наказу прокуратурою про звільнення позивача з займаної посади є рішення кадрової комісії, що у свою чергу свідчить про відсутність порушення прокуратурою області прав позивача на цій підставі та одночасно необґрунтованість підстав для скасування наказу у частині обґрунтувань про відсутність реорганізації чи ліквідації органу прокуратури на підставі п.9 ч.1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Настання правового наслідку у вигляді звільнення у разі неуспішного проходження атестації на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», законодавцем не пов`язано з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури в якому прокурор обіймає посаду, або скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, як необхідною передумовою для такого звільнення, оскільки правовим наслідком неуспішного проходження атестації Законом прямо передбачено звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із чим, встановлення обставин щодо ліквідації, реорганізації, скорочення кількості прокурорів прокуратури Одеської області у даному випадку не відносяться до предмету доказування у справі.

Відзив Офісу генерального прокурора (вх.№49643/20 від 23.11.2020р.) обґрунтований наступним (т.І, а.с.144-165).

Офісом генерального прокурора зазначалося, що позивач успішно пройшов два етапи атестації іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 було допущено до наступного етапу атестації проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Керуючись пунктами 13, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та пунктом 6 розділу І, пунктом 16 розділу IV Порядку проходження прокурорами атестації, під час проведення співбесіди, комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності та професійної етики.

Так, чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур вивчено матеріали Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 11/2/4-320дс-18 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 . За наслідками вивчення встановлено, що ОСОБА_1 при здійсненні процесуального керівництва досудовим розслідуванням допускалися порушення процесуальних строків (визначених ст. 220 КПК України строків надання відповіді на клопотання), а також виносились незаконні рішення про відмову у визнанні особи потерпілим, чим порушувались права такої особи. Вчинення ОСОБА_1 указаних порушень підтверджується відповідними рішеннями слідчих суддів, які містяться у матеріалах Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (зокрема, ухвали слідчих суддів Приморського району м. Одеси від 20.07.2017 року по справі № 522/12617/17 та від 28.08.2017 року по справі №522/15241/17). При цьому, рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 не свідчить про законність його дій, оскільки перевірка процесуальних рішень прокурора не відноситься до повноважень цього органу, тобто у відкритті дисциплінарного провадження відмовлено з формальних підстав.

Крім цього, при перевірці виконання практичного завдання виявлено, що прокурор не надав правильної та повної відповіді на всі питання, що ставились у завданні. Зокрема, названо лише один з чотирьох передбачених ч. 3 ст. 190 КПК України випадків втрати законної сили ухвалою слідчого судді про дозвіл на затримання особи з метою приводу. Також ОСОБА_1 не надав правильну відповідь на питання щодо заходів, яких мав вжити прокурор при реагуванні на незаконне рішення слідчого судді.

На думку комісії, при проведенні співбесіди ОСОБА_1 також не виявив достатніх знань законодавства України, що свідчить про його невідповідність вимогам професійної компетентності.

Також, проаналізувавши надані робочою групою матеріали щодо ОСОБА_1 , відомості з Єдиного реєстру боржників та Єдиного державного реєстру судових рішень, кадрова комісія виявила, що стосовно прокурора ОСОБА_1 відкрито два виконавчі провадження за несплату аліментів на дитину та її матір. Відповідний борг виник на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2017 року по справі №520/4204/17. Таким чином, на час проведення співбесіди прокурор не вжив достатніх заходів для погашення боргу на дитину протягом майже трьох років.

Офісом генерального прокурора наголошувалося, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом та пропорційно.

У відповіді на відзив (вх.№55650/20 від 28.12.2020р.) ОСОБА_1 наголошувалося, що у зв`язку з відсутністю фактичної ліквідації, реорганізації органів прокуратури та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури відступні законні підстави для звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 статті 51 Закону України «Про прокуратури».

Крім того, вказувалося, що позивач сумлінно ставиться до покладених на нього обов`язків по утриманню дитини та завчасно сплачує аліменти, до вжиття державним виконавцем покладених на нього обов`язків по примусовому стягненню аліментів (т.ІІ, а.с.187-196).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Наказом Прокуратури Одеської області №1341к від 01 липня 2019 року, призначено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаду прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури області, звільнивши його з посади слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області (т.ІІ, а.с.134).

10 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 подана заява встановленого зразка про переведення на посаду в Офіс Генерального прокурора та про намір пройти атестацію (т.І, а.с.209).

У зв`язку з успішним проходженням першого етапу атестації складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, ОСОБА_1 було допущено до проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками ОСОБА_1 виконав письмове практичне завдання.

За наслідками проведеної співбесіди, Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення №2 від 06 липня 2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації (т.І, а.с.38-40).

На підставі рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №2 від 06 липня 2020 року, наказом Прокуратури Одеської області №1628к від 17 серпня 2020 року, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20 серпня 2020 року (т.І, а.с.33).

Вважаючи рішення кадрової комісії та наказ про звільнення - протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. ст.38, 43 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України №1697-VII від 14.10.2014 року «Про прокуратуру» (далі Закон України «Про прокуратуру»).

Згідно пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Частиною 5 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

25.09.2019 року, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19.09.2019 року (далі Закон №113-IX), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до п. 6 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

За приписами п. 7 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (п. 9 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX).

Згідно із п. 10 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з п. 11 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

На виконання вимог Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 року, затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

За визначенням, що міститься у пункті 1 розділу 1 Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

У відповідності до пунктів 2, 4 Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України проводиться відповідними кадровими комісіями, порядок роботи яких, перелік і склад визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання ( п. 6 Порядку № 221).

Згідно із пунктом 8 Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Відповідно до п. 9 Порядку №221, атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 Розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто (п. 10 Порядку № 221).

У відповідності до пунктів 1-4 розділу ІІ Порядку № 221 після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу I цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів та оприлюднює його на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 10 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 подана заява встановленого зразка про переведення на посаду в Офіс Генерального прокурора та про намір пройти атестацію (т.І, а.с.209).

У даній заяві позивач підтвердив своє бажання пройти атестацію, вказав на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком №221, зокрема і щодо того, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком №221, а також за умови настання однієї із підстав, передбачених пунктом 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, його буде звільнено з посади прокурора.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, успішне проходження ОСОБА_1 етапів складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

За результати першого етапу атестації ОСОБА_1 було допущено до проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Згідно п. 2 розділу IV Порядку №221 до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками ОСОБА_1 виконав письмове практичне завдання (т.І, а.с.225-228).

У свою чергу, співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання (п. 8 розділу IV Порядку № 221).

Відповідно до п. п. 9, 10, 11 розділу IV Порядку № 221 для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (п. 12 розділу IV Порядку № 221).

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії (п. 13 розділу IV Порядку № 221).

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (п. 14 розділу IV Порядку № 221).

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання (п. 15 розділу IV Порядку № 221).

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації (п. 16 розділу IV Порядку № 221).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення №2 від 06 липня 2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації (т.І, а.с.38-40).

Згідно висновків Чотирнадцятої кадрової комісії ОСОБА_1 не відповідає вимогам професійної компетентності та професійної етики.

Так, Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур вивчено матеріали Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №11/2/4-320дс-18 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 .

За наслідками вивчення комісією встановлено, що ОСОБА_1 , при здійсненні процесуального керівництва досудовим розслідуванням допускалися порушення процесуальних строків (визначених ст.220 КПК України строків надання відповіді на клопотання), а також виносились незаконні рішення про відмову у визнанні особи потерпілим, чим порушувались права такої особи. Вчинення ОСОБА_1 указаних порушень підтверджується відповідними рішеннями слідчих суддів, які містяться у матеріалах Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (зокрема, ухвали слідчих суддів Приморського району м. Одеси від 20.07.2017 року по справі №522/12617/17 та від 28.08.2017 року по справі №522/15241/17). При цьому, рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 не свідчить про законність його дій, оскільки перевірка процесуальних рішень прокурора не відноситься до повноважень цього органу, тобто у відкритті дисциплінарного провадження відмовлено з формальних підстав.

Крім того, при перевірці виконання практичного завдання виявлено, що прокурор не надав правильної та повної відповіді на всі питання, що ставились у завданні.

Зокрема, названо лише один з чотирьох передбачених ч. 3 ст. 190 КПК України випадків втрати законної сили ухвалою слідчого судді про дозвіл на затримання особи з метою приводу. Також, ОСОБА_1 не надав правильну відповідь на питання щодо заходів, яких мав вжити прокурор при реагуванні на незаконне рішення слідчого судді.

На думку комісії, при проведенні співбесіди ОСОБА_1 також не виявив достатніх знань законодавства України, що свідчить про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності.

Також, проаналізувавши надані робочою групою матеріали щодо ОСОБА_1 , відомості Єдиного реєстру боржників та Єдиного державного реєстру судових рішень, кадрова комісія виявила, що стосовно прокурора ОСОБА_1 відкрито два виконавчі провадження за несплату аліментів на дитину та її матір.

Відповідний борг виник на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2017 року по справі №520/4204/17. Таким чином, на час проведення співбесіди прокурор не вжив достатніх заходів для погашення боргу на дитину протягом майже трьох років.

У свою чергу, діяльність прокуратури ґрунтується на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки (ст. 3 Закону України «Про прокуратуру»), прокурор зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема, не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури (ст. 19 цього ж Закону).

Враховуючи вищевикладене, Чотирнадцята кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур дійшла висновку, що ОСОБА_1 не у повній мірі відповідає критерію професійної етики, складовою частиною якої є обов`язок неухильно дотримуватися Конституції і законів України.

Вирішуючи справу по суті, перш за все, суд вважає за необхідне зазначити, що суд не наділений повноваженнями здійснювати переоцінку щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, та встановлювати відповідність прокурора цим вимогам, оскільки такі дискреційні повноваження мають виключно члени кадрової комісії.

Водночас, обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому. Процес та результат атестації повинен бути зрозумілим, як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо атестації кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.

Враховуючи, що рішення Чотирнадцятої кадрової комісії є, згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», безальтернативною підставою для прийняття наказу про звільнення прокурора з посади, останнє має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що, має відповідати вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, необхідною є перевірка судом оскаржуваного рішення Чотирнадцятої кадрової комісії на відповідність критеріям, що встановлені у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно обґрунтованості рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №2 від 06 липня 2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, суд зазначає наступне.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, прикладом, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора, виставляючи певну кількість балів, або під час проведення співбесіди, тобто які мотиви ухваленого рішення. Особливо виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про не проходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, які це потягне.

Зокрема, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у Порядку №221 питань, які мають бути дослідженні в рамках атестації прокурора; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура атестації; є посилання на норми права, якими керувалася Комісія. Таке рішення повинно містити судження Комісії щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його доброчесності та професійної етики, відтак його здатності на належному рівні здійснювати покладені на нього законом обов`язки на займаній посаді.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховим Судом у постанові по справі №9901/831/18 від 09 жовтня 2019 року.

Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховим Судом у постанові по справі № 9901/641/18 від 26 травня 2020 року.

З аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що якщо прокурор, який проходить атестацію, не задовольняє критерії професійної етики та доброчесності, разом з іншою інформацією мають повідомлятися також обґрунтовані причини, з урахуванням яких прийнято рішення про неуспішне проходження атестації.

Виходячи з цього, рекомендується, щоб рішення комісії про невідповідність прокурора, який проходить атестацію, критеріям доброчесності, не просто містило мотиваційну частину, а щоб ця мотиваційна частина доповнювалася документацією, яка перевіряється, і яка містить інформацію та посилання на порушення прокурором певних стандартів професійної етики та доброчесності.

Стосовно дослідження Чотирнадцятою кадровою комісією матеріалів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №11/2/4-320дс-18 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про прокуратуру», прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; 8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про прокуратуру», дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Секретаріат відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у день надходження дисциплінарної скарги реєструє її та за допомогою автоматизованої системи визначає члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, для вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження.

Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, своїм вмотивованим рішенням відмовляє у відкритті дисциплінарного провадження, якщо: 1) дисциплінарна скарга не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора; 2) дисциплінарна скарга є анонімною; 3) дисциплінарна скарга подана з підстав, не визначених статтею 43 цього Закону; 4) з прокурором, стосовно якого надійшла дисциплінарна скарга, припинено правовідносини у випадках, передбачених статтею 51 цього Закону; 5) дисциплінарний проступок, про який зазначено у дисциплінарній скарзі, вже був предметом перевірки і щодо нього відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, прийняла рішення, яке не скасовано в установленому законом порядку.

За відсутності підстав, передбачених частиною 2 цієї статті, член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.

У свою чергу, Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, прийнято Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (із змінами, прийнятими всеукраїнською конференцією прокурорів 21 грудня 2018 року) (далі Положення).

Відповідно до Положення, основними засадами діяльності Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів є верховенство права і законність, незалежність прокурорів і невтручання в прокурорську діяльність, колегіальність, відкритість і гласність, презумпція невинуватості, неупередженість та об`єктивність, змагальність.

Таким чином, саме Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів є уповноваженим органом на притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, водночас, згідно висновків Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №11/2/4-320дс-18 у відкритті дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 було відмовлено.

Крім того, судом досліджено ухвали, на які посилалась Чотирнадцята кадрова комісія у своєму рішенні №2 від 06 липня 2020 року (№522/12617/17 від 20.07.2017 року та №522/15241/17 від 28.08.2017 року, опубліковані у Єдиному державному реєстрі судових рішень) та які, на думку комісії, свідчать про порушення позивачем процесуальних строків та винесення незаконних рішень про відмову у визнанні потерпілим, чим порушувались права такої особи.

Суд зазначає, що вищевказані ухвали стосуються скарги на бездіяльність слідчого та провадження відносно слідчого військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України. У свою чергу, ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора з 01 липня 2019 року, що виключає можливість порушення ним, як прокурором, Кримінально процесуального кодексу України.

Стосовно посилань Чотирнадцятої кадрової комісії, що ОСОБА_1 не надано правильної та повної відповіді на всі питання, що ставились у письмовому практичному завданні, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.5 розділу І Порядку № 221, предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

При цьому, а ні Порядок №221, а ні Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» не містять чітких критеріїв/показників збору, дослідження та оцінки інформації, необхідних для цілей атестації.

У сукупному аналізі п.5 та пп.3 п.6 розділу І Порядку №221 можливо дійти висновку, що встановлення рівня професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок) та професійної етики та доброчесності прокурора мають різні критерії.

Оцінка рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора проводиться на підставі виконаного письмового практичного завдання та його послідовного обговорення.

Отже, лише виконане практичне завдання з урахуванням результатів попередніх іспитів щодо виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, а також на загальні здібності та навички, можуть визначати рівень професійної компетентності прокурора.

Дані критерії не можуть визначати рівень професійної етики та доброчесності, оскільки такі встановлюються на підставі інформації в порядку п.п. 9, 10 розділу IV Порядку №221.

Пункти 12-15 Порядку №221 не містять критеріїв оцінки практичного завдання, таких, як «неповна відповідь».

На думку суду, практичне завдання може бути або виконаним, або не виконаним.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вирішувалося письмове завдання №7. Вказане завдання містило 4 запитання (т.І, а.с.225).

У свою чергу, відповідь ОСОБА_1 містить відповіді на 4 питання (т.І, а.с.227-228).

Як було вказано кадровою комісією в оскаржуваному рішенні, позивач на запитання про випадки втрати законної сили ухвалою слідчого судді про дозвіл на затримання особи з метою приводу назвав лише один випадок (запитання №3).

Зокрема, серед визначених Кримінально процесуальним кодексом України (ч. 3 ст. 190 КПК України) підстав втрати законної сили ухвалою про дозвіл на затримання з метою приводу варіантів: 1) приводу підозрюваного, обвинуваченого до суду; 2) закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії; 2-1) добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді, а обвинуваченого до суду, про що слідчий суддя, суд повідомляє прокурора; 3) відкликання ухвали прокурором, ОСОБА_1 вказано, що строк дії ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу складає шість місяців.

Тобто, як вбачається з письмової відповіді ОСОБА_1 , останнім взагалі не вказано жодного з передбачених статтею 189 КПК України випадків втрати законної сили ухвалою про дозвіл на затримання з метою приводу, а посилання на строк дії ухвали у шість місяців не містило умови про не зазначення строку дії ухвали (т.І, а.с.226-227).

Також, на запитання №4, щодо дій які має вжити прокурор у відповідь на незаконне рішення слідчого судді позивачем було вказано, що прокурор має доповісти своєму безпосередньому керівникові про вказану ухвалу слідчого судді. Крім того, на думку позивача, прокурор у даному випадку має звернутися до суду з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

У свою чергу, правильною відповіддю на запитання №4 було звернення з апеляційною скаргою на рішення слідчого судді у відповідності до п.6 ч.1 ст.393 КПК (т.І, а.с.226).

Суд звертає увагу, що відповідно до Порядку №221, члени комісії мають право ставити запитання прокурору з яким проводять співбесіду, зокрема, щодо його професійної компетентності. Крім того, одним з етапів співбесіди є послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання.

У свою чергу, з оскаржуваного рішення кадрової комісії вбачається, що ОСОБА_1 а ні у письмовому завданні, а ні в усних відповідях під час співбесіди не було продемонстровано достатніх знань законодавства України, що свідчить про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності.

Також, стосовно посилань Чотирнадцятої кадрової комісії, що ОСОБА_1 не у повній мірі відповідає критерію професійної етики, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося сторонами по справі, що ОСОБА_1 згідно Єдиного реєстру боржників та Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на 06 липня 2020 року (день винесення рішення про неуспішне проходження співбесіди) мав два відкритих виконавчих провадження щодо несплати аліментів на дитину та її матір.

Відповідний борг виник на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №520/4204/17 від 06.12.2017 року.

У свою чергу, Постановою Апеляційного суду Одеської області від 07.06.2018 року, рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №520/4204/17 від 06.12.2017 року було змінено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 :

- аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07 квітня 2017 року до повноліття дитини

- аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі 1/12 частини його доходів щомісячно, починаючи стягнення з 07 квітня 2017 року до 22 жовтня 2019 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що станом на 01.08.2020 року, борг ОСОБА_1 зі сплати аліментів на дитину становив 45056,80 гривень (ВП№56726247) (т.ІІ, а.с.180).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на ОСОБА_2 вбачається, що станом на 22.10.2019 року борг ОСОБА_1 зі сплати аліментів на колишню дружину становив 15426,79 гривень (ВП№56726245) (т.ІІ, а.с.182).

Судом встановлено, що лише 25.09.2020 року, тобто після проведення співбесіди та навіть звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора, державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову від 25.09.2020 року про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку зі сплатою позивачем аліментів та заборгованості по аліментам на колишню дружину у повному обсязі (ВП№56726245) (т.ІІ, а.с.179).

З наданих позивачем квитанцій про сплату аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що ОСОБА_1 з 03 травня 2019 року по 07 липня 2020 року (оскаржуване рішення про неуспішне проходження співбесіди 06 липня 2020 року) аліменти на дитину не сплачував (т.ІІ, а.с.208-219). Квитанції про сплату аліментів з травня 2019 року по липень 2020 року позивачем не надані, у матеріалах справи відсутні.

З наданих позивачем квитанцій про сплату аліментів на ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 сплатив аліменти на колишню дружину у серпні 2018, січні та лютому 2019 року (т.ІІ, а.с.222-225). Як вже зазначалося судом, заборгованість за аліментами на колишню дружину у розмірі 15426,79 гривень була сплачена позивачем лише у вересні 2020 року.

Суд акцентує, що відповідно до п.11 ч.1 статті 30 Закону України «Про прокуратуру» для участі у доборі кандидатів на посаду прокурора особа подає, серед іншого, заяву про відсутність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.

З аналізу вказаної вимоги можливо дійти висновку, що Закон визначає суттєвою умовою до кандидата на посаду прокурора відсутність заборгованості по сплаті аліментів та це є вагомим фактором, який безпосередньо впливає на призначення особи прокурором, оскільки певним чином характеризує людину.

Стосовно взаємозв`язку професійної етики і доброчесності та приватного життя, як то заборгованість з аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно, визначення поняття «доброчесність» відсутнє у національному законодавстві України.

Згідно з п.п. 169-170 рішення ЄСПЛ від 09 квітня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), «вислів «згідно із законом» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (див., серед інших джерел, рішення від 25.03.1998 у справі «Копп проти Швейцарії», п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II).

Отже, ця фраза передбачає, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C. G. та інші проти Болгарії», заява №1365/07, п. 39).

У пункті 49 рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) зазначено, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку.

Вказаним правовим регулюванням в Україні виступає Закон України «Про прокуратуру», згідно статті 3 якого, діяльність прокуратури ґрунтується на засадах, зокрема, неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Статтями 16, 21, 27 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Кодекс професійної етики), визначено, що: при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури; прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс; у відносинах з іншими учасниками судочинства прокурор повинен дотримуватися ділового стилю спілкування, виявляти принциповість і витримку.

Згідно зі Стандартами професійної відповідальності та основними обов`язками і правами прокурорів, прийнятими Міжнародною асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори повинні: завжди підтримувати честь та гідність професії; поводитись професійно, відповідно до закону, правил та етики їхньої професії; у будь-який час дотримуватись найвищих норм чесності.

Крім того, окремим міжнародним документом з питань етики для прокурорів є «Європейські керівні принципи з етики і поведінки для прокурорів» («Будапештські керівні принципи»), прийняті на 6-й конференції Генеральних прокурорів Європи у Будапешті 31 травня 2005 року [10, с. 70-74].

У документі було встановлено низку керівних принципів, що встановлюють стандарти поведінки та практичної діяльності, виконання яких очікується від усіх прокурорів, які працюють у або від імені органів прокуратури. Серед них: основні обов`язки; основні вимоги до професійної поведінки; особливості професійної поведінки в сфері кримінального судочинства; а також вимоги до поведінки у приватному житті.

Цілий ряд етичних вимог згадані Керівні принципи встановлюють щодо поведінки прокурорів у приватному житті, зокрема:

- прокурори не повинні компрометувати своїми вчинками у приватному житті реально існуючі або ті, що побутують у громадській думці, такі достоїнства співробітників органів прокуратури, як чесність, справедливість і неупередженість;

- прокурори повинні поважати закон і дотримуватися його в усі часи; прокурори повинні вести себе таким чином, щоб підтримувати і зберігати впевненість суспільства в їх професії та інше.

Будучи представниками держави, прокурорські працівники повинні всіляко сприяти утвердженню в суспільстві духу законності і справедливості, збереженню і примноженню історичних і культурних традицій України, усвідомлюючи при цьому соціальну значимість прокурорської діяльності та міру відповідальності перед суспільством і державою.

Крім того, діяльність прокурора пов`язана з великою кількістю моральних проблем.

Так, негідна поведінка прокурорського працівника, як державного службовця, дискредитує не тільки його самого, а й систему органів прокуратури та державу в цілому. Влада і управління не можуть бути ефективними, коли в очах населення органи державної влади викликають недовіру і небажання співпрацювати з ними. При цьому роль регулятора поведінки в усіх випадках виконують цілком конкретні, перевірені практикою вимоги прокурорської етики.

Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У свою чергу, Чотирнадцятою кадровою комісією було встановлено порушення ОСОБА_1 статті 180 Сімейного Кодексу України, оскільки станом на день проведення співбесіди та прийняття оскаржуваного рішення комісії, позивач мав заборгованість зі сплати аліментів на дитину та колишню дружину.

Крім того, вказане свідчить про свідоме невиконання позивачем рішення суду, яке набрало законної сили, у даному випадку, рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №520/4204/17 від 06.12.2017 року та Постанови Апеляційного суду Одеської області від 07.06.2018 року.

Суд вважає, що статус прокурора накладає на особу додаткову відповідальність за поведінку. Від поведінки кожного прокурора залежить довіра громадян до органів прокуратури, що одночасно є показником її ефективності. Крім того, дія або бездіяльність, які відносно інших осіб можуть розцінюватись, як незначні, у випадку з прокурором підривають його авторитет та авторитет прокуратури Україні, як єдиної системи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованим рішення Чотирнадцятої кадрової комісії у частині не відповідності ОСОБА_1 критеріям професійної етики та поведінки, що у свою чергу може свідчити про неуспішне проходження прокурором атестації.

Щодо посилань ОСОБА_1 на протиправність його звільнення з підстави п.9 ч.1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та як наслідок, протиправності наказу Прокуратури Одеської області №1628к від 17 серпня 2020 року, суд зазначає наступне.

Законодавець, ввівши у дію визначену процедуру реформування органів прокуратури зазначив, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації.

Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю.

При цьому, запроваджена Законом №113-ІХ атестація прокурорів визначена законодавцем та відбувалась у спосіб і порядок, який є діючим, стосується усіх прокурорів, які виявили намір пройти атестацію, а тому не може вважатись протиправною чи такою, що носить дискримінаційних характер по відношенню до позивача.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що юридичним фактом який зумовлює звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про Прокуратуру» у даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації, що узгоджується із положеннями Закону №113-IX, які є чинними та неконституційними не визнавались.

Суд зауважує, що позивач, подаючи заяву від 10.10.2019 року про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі, був ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації та погодився на їх застосування.

Тобто, позивач розумів наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом №113-ІХ. При цьому, незважаючи на доводи позивача, що подання вказаної заяви було вимушеним кроком, позивачем було продемонстровано відповідне волевиявлення шляхом підписання вказаної заяви у добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення №2 від 06 липня 2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, суд дійшов висновку про правомірне звільнення позивача з органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Достатніх доказів на спростування позиції відповідача, позивачем під час розгляду справи не надано.

Відповідно до статті 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення Чотирнадцятої кадрової комісії №2 від 06.07.2020 року про неуспішне проходження атестації та, відповідно, наказу про звільнення №1628к від 17 серпня 2020 року, похідні позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку також не підлягають задоволенню.

Решта доводів сторін висновків суду по суті поставлених питань не спростовують.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька 13/15, ), Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська 3, ), Чотирнадцятої кадрової комісії (01011, м. Київ, вул. Різницька 13/15) про визнання протиправним та скасування рішення Чотирнадцятої кадрової комісії, яка створена наказом Генеральної прокуратури України «Про створення чотирнадцятої кадрової комісії» №2 від 06.07.2020 року про неуспішне проходження атестації; визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов`язків прокурора Одеської області №2128к від 17.08.2020 року про звільнення з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20 серпня 2020 року з підстави рішення кадрової комісії №2; поновлення на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області або на рівнозначній посаді в органах Одеської обласної прокуратури за погодженням; стягнення з Одеської обласної прокуратури середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 20.08.2020 року по день винесення судом рішення про поновлення на посаді відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Повне рішення складено та підписано 04 лютого 2021 року.

Суддя Балан Я.В.

.