Справа № 500/831/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/831/20 пров. № А/857/14059/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Стельмаха П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року (суддя Мірінович У.А., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Тернопіль, дата складення повного тексту - 12.10.2020 року),

в адміністративній справі №500/831/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільський області,

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Держгеокадастру в Тернопільський області, в якому просив:

1) визнати протиправним і скасувати наказ відповідача №19-1277/14-20-СГ від 18.02.2020 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу - під господарськими будівлями і дворами) кадастровий номер :01:003:0019, яка розташована за межами населеного пункту на території Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області;

2) зобов`язання відповідача прийняти наказ відповідно до якого затвердити проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, (землі запасу - 013,00 (землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами)) кадастровий номер :01:003:0019, яка розташована за межами населеного пункту на території Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх необґрунтованими, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.

З цим рішенням суду першої інстанції від 12.10.2020 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на помилковий висновок суду першої інстанції про те, що наказ відповідачем виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, за відсутності у поданій документації на затвердження землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання, матеріалів землевпорядного проектування. Зазначає апелянт, що ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, приймаючи наказ про відмову у затвердженні документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки фактично продублювало повноваження щодо погодження проекту землеустрою та вийшло за межі наділених повноважень та знову ж таки зобов`язує повторно погодити проект землеустрою на відповідність законам та прийнятим до них нормативно-правових актів, що прямо заборонено ч.9 ст.118 ЗК України, оскільки у вказаній статті законодавець зобов`язав орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування в разі виконання вимог погодження проекту, та в разі необхідності здійснення обов`язкової експертизи - після отримання висновку, затверджувати проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надавати таку у власність заявнику. Тобто, ч.9 ст.118 ЗК України встановлено, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має виключні повноваження та підстави для відмови у затвердженні проектів землеустрою і вихід за межі таких підстав є прямим порушенням ст.19 Конституції України. Проте, оцінки вказаним доводам суд першої інстанції не надав та в оскаржуваному рішенні не зазначив про таке, хоча позивач посилався на такі доводи у відповіді на відзив. Також скаржник зазначає на безпідставне посилання суду першої інстанції щодо відсутності акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання та матеріали землевпорядного проектування, оскільки встановлення меж земельної ділянки здійснюється на підставі розробленої та затвердженої документації із землеустрою. Однак, розроблена документація на даному етапі не була затверджена, а отже посилання відповідача на таку підставу відмови є незаконним.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 12.10.2020 року та постановити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задоволити, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га., для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області (а.с. 15).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області №19-2296/14-19СГ від 15.07.2019 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу - під сільськогосподарськими будівлями і дворами), яка розташована за межами населеного пункту на території Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області (а.с. 16). Пунктом 3 цього Наказу передбачено необхідність подальшого погодження та затвердження розробленого проекту землеустрою, відповідно до вимог чинного законодавства.

06 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області та передачі земельної ділянки у власність.

19.12.2019 року ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області прийняло наказ №19-6794/14-19-СГ «Про відмову ОСОБА_1 у затверджені документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» (а.с. 28).

05 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність та долучив до такої заяви наступні документи: оригінал документації із землеустрою; оригінал витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; довідку Цеценівської сільської ради від 03.02.2020р. №125; копію листа Держземагенства України від 15.04.2014р. №28-28-0.13-4274/2-14 (а.с. 49-52).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.02.2020 року, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №19-1277/14-20-СГ від 18 лютого 2020 року повторно відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, (кадастровий номер :01:003:0019) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, розташованої за межами населеного пункту на території Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області (а.с. 10).

Відповідач у вказаному Наказі зазначив підставу відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 у зв`язку із невідповідністю його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме:

- ст.50 Закону України «Про землеустрій» (відсутній акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, матеріали землевпорядного проектування);

- частини другої статті 186-1 Земельного кодексу України; ч.3 ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» (згідно матеріалів проекту землеустрою земельна ділянка відповідно КВЗУ - під кодом 013.00 (землі під сільськогосподарськими будівлями та норами це свідчить про те, що на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомості або ж планується їх зведення);

- відсутнє погодження органу місцевого самоврядування, прийняте відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», так як місце знаходження земельної ділянки, суперечить приписам статей 4 та 5 Земельного кодексу України, оскільки не убезпечує дотримання основних завдань та принципів земельного законодавства, пов`язаних з рівністю права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Позивач, вважаючи прийнятий Наказ протиправним, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ відповідача, яким позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність, зокрема на підставі статті 50 Закону №858-IV (відсутній акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, матеріали землевпорядного проектування), виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом частин 6, 7 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій", документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно статті 25 Закону України "Про землеустрій", видами документації із землеустрою є, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Частиною другою та третьою статті 50 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

З матеріалів справи судом встановлено, і вказано судом вище, що Наказом ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області від 15.07.2019 року №19-2296/14-19-СГ було надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення акту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу - під господарськими будівлями і дворами), розташованої за межами населеного пункту на території Цеценівської сільської ради Шумського району, Тернопільської області.

Після виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивач ОСОБА_1 звертався до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявами від 06.12.19 року і від 05.02.2020 року про затвердження такого та передачу земельної ділянки у власність.

Спірним Наказом ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області №19-1277/14-20-СГ від 18.02.2020 року відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, (кадастровий номер :01:003:0019) із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, розташованої за межами населеного пункту на території Цеценівської сільської ради Шумського району Тернопільської області з підстав, наведених в описовій частині цього рішення, зокрема, відповідач у вказаному наказі зазначив підставу відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 у зв`язку із невідповідністю його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Досліджуючи питання правомірності цього Наказу №19-1277/14-20-СГ від 18.02.2020 року колегія суддів апеляційного суду зазначає також наступне.

Відповідно до частин восьмої-десятої статті 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України норми статті 118 Земельного кодексу України не містять.

При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими посилання відповідача при відмові ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку із невідповідністю його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, оскільки, згідно приписів статті 186-1 ЗК України, невідповідність проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, являється підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою, а не підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

При вирішенні заяви (питання) щодо наявності підстав для затвердження проекту землеустрою відповідний орган, як-то ГУ Держгеокадастру в Тернопільський області, повинен керуватись приписами частини 9 статті 118 ЗК України, де передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто, на даній стадії відповідний орган з`ясовує питання про те чи є проект землеустрою належним чином погодженим і чи містить позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації в разі необхідності такої експертизи.

Таким чином, відповідач відмовляючи позивачу спірним Наказом ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області №19-1277/14-20-СГ від 18.02.2020 року в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, з підстав невідповідності його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, діяв всупереч вимогам чинного законодавства, а тому такий Наказ являється протиправним і підлягає скасуванню.

Наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд першої інстанції не врахував і дійшов помилкового висновку про правомірність спірного Наказу від 18.02.2020 року.

Тому, являються обґрунтованими доводи апелянта (позивача) про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання протиправним і скасування Наказу ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області №19-1277/14-20-СГ від 18.02.2020 року.

Відносно позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, то така позовна вимога підлягає до часткового задоволення, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача як суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є можливим в разі встановлення судом необхідності спонукати (заставляти) рішенням суду такого відповідача до вчинення дій, які від повинен (зобов`язаний) вчинити у відповідності до вимог чинного законодавства.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при розгляді заяви позивача ОСОБА_1 від 05.02.2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області не дотримав вимог чинного законодавства, що мало наслідком винесення протиправного Наказу №19-1277/14-20-СГ від 18.02.2020 року про відмову в затвердженні документації із землеустрою.

Водночас, як уже було вказано судом вище, при розгляді цієї заяви позивача від 05.02.2020 року необхідно керуватись приписами частини 9 статті 118 ЗК України, де передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто, з`ясування таких питань як те чи є проект землеустрою належним чином погодженим і чи містить позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації в разі необхідності такої експертизи, належить до повноважень відповідного органу виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність, зокрема, у розглядуваній ситуації до повноважень ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача ГУ Держгеокадастру в Тернопільський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 лютого 2020 року про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки, відповідно до вимог чинного законодавства.

За результатами розгляду відповідач повинен прийняти відповідне рішення (наказ).

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Тернопільські області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 лютого 2020 року, зареєстровану ГУ Держгеокадастру в Тернопільський області 05.02.2020р. за №І-1082/0/16-20 про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки, і за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Тому, відповідно до приписів статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року в адміністративній справі №500/831/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільський області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Тернопільський області №19-1277/14-20-СГ від 18 лютого 2020 року про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Тернопільський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 лютого 2020 року, зареєстровану Головним управлінням Держгеокадастру в Тернопільський області 05.02.2020 року за №І-1082/0/16-20, про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки, і за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 01.02.2021 року