Справа № 640/15914/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Грибан І. О., Ключковича В. Ю.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

представника відповідача Федорченко Д.А., Олійник А.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 05.11.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного бюро розслідувань, в якому просив суд:

визнати бездіяльність ДБР по ненаданню інформації, запитуваної адвокатським запитом від 06.06.2019 №19-093-0812, - протиправною;

зобов`язати відповідача в строк не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили надати позивачу повну інформацію, зазначену в адвокатському запиті від 06.06.2019 №19-093-0812, а саме: повні відповіді на поставлені у адвокатському запиті від 06.06.2019 №19-093-0812 питання №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що надана на запит відповідь у повній мірі містить відповіді на всі поставлені у запиті питання.

При цьому, апелянт зазначає, що нормами чинного законодавства не встановлено чітких вимог щодо способу викладення відповідей на запитання поставлені в письмовому запиті адвоката.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив зареєстрований 20.01.2021 р. за вх. № 2218, у якому позивач наголошує, що в апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних підстав та доводів для спростування висновків та позиції суду.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб що з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 22.05.2019 між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір №0812 про надання правової допомоги.

ОСОБА_1 06.06.2019 надано до відповідача адвокатський запит №19-093-0812, в якому, посилаючись на опубліковану в мережі інтернет інформацію, з метою надання клієнту професійної правничої допомоги, на підставі статей 20 та 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", просив повідомити:

1. Коли, де саме та в якій формі (усній, письмовій, електронній) директором ДБР ОСОБА_4 було поширено коментар?

2. Якій саме особі та/або засобу масової інформації було надано вказаний коментар?

3. Хто виступив ініціатором зустрічі директора ДБР ОСОБА_4 під час якої було поширено коментар?

4. Чи здійснювалась представником засобу масової інформації або іншою особою, яким було поширено коментар, попередня реєстрація на прийом до директора ДБР ОСОБА_4 , та якщо так, то ким і коли саме?

5. Чи надався вказаний коментар директором ДБР ОСОБА_4 як представником ДБР, чи він є особистою його думкою?

6. Чи є висловлена у вказаному коментарі позиція директора ДБР ОСОБА_4 офіційною позицією ДБР?

7. Чи ознайомлювався директор ДБР ОСОБА_4 з усіма заявами ОСОБА_5 щодо можливого вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, які було подано ОСОБА_5 до ДБР, зокрема:

- заявою щодо можливого вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 109 КК України (дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади), ст. 111 КК України (державна зрада) та ст. 426-1 КК України (перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень).

- заявою щодо можливого вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209 КК України (легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом), ч. 1 ст. 212 КК України (ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)) при купівлі-продажу акцій Приватного акціонерного товариства "Завод "Кузня на Рибальському".

- заявою щодо можливого вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209 КК України (легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом), ч. 1 ст. 212 КК України (ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів)) при набутті власності на Товариство з обмеженою відповідальністю "Телеканал "Прямий" (Відкрите акціонерне товариство "Телеканал "ТОНІС").

- заявою щодо можливого вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 109 КК України (дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади), ст. 382 КК України (невиконання судового рішення), при призначенні членів Вищої ради правосуддя.

8. Чи стосується усіх заяв ОСОБА_5 щодо ймовірно-можливого вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень висновок Директора ДБР ОСОБА_4 щодо того, що "дивлячись на аргументацію, що викладена в заявах, можна сміливо стверджувати, що ці справи мають юридично-правову перспективу"?

9. До яких саме заяв ОСОБА_5 щодо ймовірно-можливого вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень віднесено директором ДБР ОСОБА_4 висновок щодо того, що "дивлячись на аргументацію, що викладена в заявах, можна сміливо стверджувати, що ці справи мають юридично-правову перспективу"?

10. Що означає твердження директора ДБР ОСОБА_4 щодо того, що "дивлячись на аргументацію, що викладена в заявах, можна сміливо стверджувати, що ці справи мають юридично-правову перспективу" та чи означає таке твердження, що директор ДБР ОСОБА_4 дійшов висновку про те, що мають місце події кримінальних правопорушень у кримінальних провадженнях, розпочатих за заявами ОСОБА_5 , поданих до ДБР у травні 2019 року?

11. Чи надавав директору ДБР ОСОБА_4 слідчий або прокурор письмовий дозвіл щодо розголошення під час поширення коментаря даних оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування у кримінальних провадженнях, розпочатих за заявами ОСОБА_5 , поданими до ДБР у травні 2019 року?

За результатами розгляду вказаного запиту, відповідач листом від 12.06.2019 №01-9085, за підписом в.о. начальника відділу по роботі з громадськістю та ЗМІ, повідомив позивачу, що 03 червня поточного року в ході телефонного інтерв`ю з журналістом інформаційного агентства "Українські Новини" ОСОБА_6 директор ДБР ОСОБА_4 повідомив інформацію, з приводу початку досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо можливих протиправних дій службових осіб, які займали, або займають особливо відповідальне становище в органах державної влади України, зареєстрованих на підставі відповідних заяв ОСОБА_5 . В ході вказаного телефонного інтерв`ю, директором ДБР були надані відомості, які не можуть зашкодити об`єктивності та всебічності під час досудового розслідування вищезазначених кримінальних проваджень. У згаданому інтерв`ю журналісту інформаційного агентства "Українські Новини", директор ДБР ОСОБА_4 інформації, що могла б свідчити про розголошення таємниці досудового розслідування у кримінальних провадженнях, розпочатих за заявами ОСОБА_5 , не надав. Більше того, у своєму коментарі директор ДБР наголосив на неможливості розголошення таємниці слідства.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації на вказаний адвокатський запит, а саме: на питання №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до змісту статті 1 Закону України "Про інформацію", інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частинами першою та другою статті 7 цього Закону встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" закріплено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 20 названого Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Відповідно до частини другої цієї статті орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту. У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом (частина третя статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем скеровано адвокатський запит до відповідача на підставі вказаного договору про надання правової допомоги. До запиту додано копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордеру на ведення справи.

Відтак, адвокатський запит відповідав вимогам статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", направлявся в інтересах клієнта позивача та мав бути розглянутий відповідачем у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 у справі №826/22531/15.

Як вбачається із змісту відповіді відповідача на запит, вона не містить відповідей за питання запиту під номерами 3-11, тобто є фактичною відмовою у наданні запитуваної інформації у цій частині.

При цьому, відповідачем як до суду першої інстанції так і до апеляційної скарги не надано доказів, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом.

Доводи апелянта, що підписант відповіді на запит позивача надав інформацію у повному обсязі в межах своєї компетенції, на інші пункти не мав можливості надати відповідь через некоректно поставлені запитання, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, по-перше, такої підстави для відмови у наданні запитуваної інформації у відповіді не зазначено, по-друге, чинне законодавство не містить такої підстави для відмови у наданні запитуваної інформації та, відповідно, жодним чином не нівелює обов`язок щодо її надання.

Крім того, безпідставними є доводи апелянта, що за своїм змістом є аналогічними обставинам викладеним у відзиві на позов, що відповіді щодо особистих внутрішніх переконань з приводу вказаних у запиті тверджень можливо отримати лише звернувшись до особи, яка їх висловлювала - колишнього директора ДБР ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, коментарі надавались ОСОБА_4 саме як директором ДБР, тобто особою, яка здійснює керівництво діяльністю ДБР (частина 1 статті 10 Закону України "Про Державне бюро розслідувань"), несе відповідальність за його діяльність, організовує роботу ДБР, встановлює порядок реєстрації, оброблення, зберігання та знищення відповідно до законодавства отриманої ДБР інформації, вживає заходів із запобігання несанкціонованому доступу до інформації з обмеженим доступом, а також забезпечує додержання законодавства про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є ДБР, представляє ДБР у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, а також органами іноземних держав, міжнародними організаціями тощо (частина 1 статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань").

Також безпідставними є доводи апелянта, що фактично, із наданої відповіді можливо зробити логічні заключення щодо відповіді на питання, на які у листі відсутня пряма відповідь, оскільки завдання відповідача, у даному випадку є саме надання відповідей на поставлені у адвокатському запиті питання, а не спонукання останнього до логічних, на думку апелянта, заключень.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не надано позивачу запитувану ним інформацію у повному обсязі, що свідчить про протиправну бездіяльність ДБР по ненаданню інформації, запитуваної адвокатським запитом від 06.06.2019 №19-093-0812 у такій частині.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя В. Ю. Ключкович

(Повний текст постанови складено 04.02.2021року)