Справа № 640/15255/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року (розглянута в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» до Міністерства юстиції України, третя особа ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів , -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі - позивач, СТОВ «Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, МЮ України), в якому просить:

визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 03.06.2020 №1301/17;

визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 11.06.2020 №1358/17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ № 1301/7 від 03.06.2020 та наказ №1358/7 від 11.06.2020 прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, оскільки державним реєстратором не виготовлено та не внесено до ЄДР електронну копію документа про сплату адміністративного збору, реєстраційну дію проведено за відсутності згоди інших учасників товариства на відчуження частки, у заяві про державну реєстрацію відсутня інформація про наявність або відсутність кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи та відомостей про нього, відомості, які містяться у заяві про державну реєстрацію не відповідають відомостям, зазначеним у документах, поданих для державної реєстрації. Отже, державним реєстратором не було перевірено поданих документів на реєстрацію, в тому числі на предмет розміру частки у статутному капіталі товариства, якою володів кожен з учасників. Незгода позивача із вищезазначеними наказами зумовила звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1301/7 від 03.06.2020 «Про відмову у задоволенні скарги».

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1358/7 від 11.06.2020 «Про відмову у задоволенні скарги».

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 03.02.2020 за № 4000079 державним реєстратором Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Шиндер О.Є. було внесено зміни до відомостей про юридичну особу СТОВ «Україна», що не пов`язані зі змінами в установчих документах», а саме: про зміну складу або інформацію засновників.

До переліку засновників юридичної особи Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» () внесено ОСОБА_2 , розмір внеску до статутного фонду - 21 896,00 грн.

04.03.2020 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_1 , зареєстрована 10 березня 2020 року за № 7576-33-20, відносно скасування реєстраційної дії від 03.02.2020 №4000079 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», проведену державним реєстратором Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_3 щодо Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» ().

04.03.2020 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_4 , зареєстрована 10 березня 2020 року за № 7580-33-20, відносно скасування реєстраційної дії від 03.02.2020 №4000079 «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», проведену державним реєстратором Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_3 щодо Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» ().

Згідно висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 14.05.2020 за результатами розгляду скарги (10 березня 2020 року за № 7576-33-20) рекомендовано у задоволенні скарги, зважаючи на те, що державним реєстратором Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Шиндер Оксаною Євгеніївною прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

За результатами розгляду скарги (10 березня 2020 року за № 7576-33-20) Міністерством юстиції України прийнято наказ № 1301/7 від 03.06.2020, яким відповідно до пункту 1 частини шостої, пункту 10 частини восьмої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 .

За результатами розгляду скарги (10 березня 2020 року за № 7580-33-20) Міністерством юстиції України прийнято наказ № 1358/7 від 11.06.2020, яким відповідно до пункту 5 частини восьмої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 , оскільки скарга з такого ж питання розглянута та прийнято відповідне рішення.

Не погоджуючись з наказами відповідача, вважаючи їх протиправним та таким, що підлягають скасуванню, оскільки відповідач фактично не розглянув підстави скарг і послався лише на законність реєстраційної дії, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо нормативно - правового регулювання правовідносин як склались між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Так, останні регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV, Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1128, Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 № 37/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2016 за № 42/28172.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», до повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації належить розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення (крім рішення, згідно з яким проведено реєстраційну дію), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги стосовно державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, які здійснюють свою діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Згідно ч. 6 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову в задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції;

б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації;

в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру;

д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ», «д» і «е» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі також - Порядок).

За правилами п.п 2, 3, 4 Порядку, для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

Розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов`язкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та/або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб`єктом розгляду скарги.

За приписами п. 8 Порядку № 1128 під час розгляду справи по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Аналізуючи приписи зазначеної вище норми, слід дійти висновку, що при прийнятті висновку Комісія повинна перевірити всі обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі, обґрунтованість заперечень. За наслідками такої перевірки Комісія повинна об`єктивно встановити, чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження.

Відповідно до п. 9 Порядку, під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, п. 12 Порядку передбачено, що за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Відповідно до п. 14 Порядку № 1128 висновок комісії, на підставі якого суб`єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов`язково містить інформацію про те, що: 1) рішення, дії або бездіяльність суб`єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації; 2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб`єктом розгляду скарги рішень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 2 ч. 6 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Копії рішення, прийнятого за результатом розгляду скарги, засвідчені в установленому законодавством порядку, надсилаються скаржнику, суб`єкту оскарження, а також заінтересованим особам, які брали участь у розгляді скарги по суті, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття (п. 17 Порядку).

Колегія суддів зазначає, що Комісія з питань розгляду справ у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, яка в межах повноважень, визначених законодавством України забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Порядок створення, організаційні та процедурні засади діяльності Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації визначено Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 № 37/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2016 року за № 42/28172.

Положенням про Комісію (п.п. 8, 10) врегульовано, що її рішення оформлюються висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії. Висновок комісії, разом з проектом відповідного наказу Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України подає для підпису Міністру юстиції України, його першому заступнику або заступнику Міністра з питань державної реєстрації.

Отже, підставою прийняття наказу Міністерства юстиції України, яким на підставі п. 1 ч. 6, п. 10 ч. 8 ст. 34 Закону може бути відмовлено у задоволенні скарги, є відповідний висновок Комісії.

При цьому, п. 12 Порядку передбачено, що за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

За приписами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії скарги позивача вбачається, що 30 травня 2019 року було проведено загальні збори учасників СТОВ «Україна» (протокол №3 від 30 травня 2019 року), на яких прийнято рішення про внесення змін до діючого Статуту товариства, виклавши його в новій редакції, про що 06 червня 2019 року внесено відповідні реєстраційні дії за №3000079.

Проте, 10 лютого 2020 року директор підприємства - ОСОБА_1 дізнався про зміну складу учасників СТОВ «Україна», про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 10 лютого 2019 року.

Так, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03 лютого 2020 року за реєстраційним номером №4000079 державним реєстратором Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Шиндер О.Є. внесено зміни до відомостей про юридичну особу СТОВ «Україна», що не пов`язані зі змінами в установчих документах, а саме: про зміну складу або інформації про засновників.

Згідно даних реєстраційної справи, учасниками товариства ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відчужено належні їм частки статутного капіталу на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до акту приймання-передачі частки в статутному капіталі СТОВ «Україна» від 31.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й., зареєстрованого в реєстрі за № 174, 175, учасник зазначеного товариства ОСОБА_5 , на виконання пункту 1 Договору №1 дарування частки у статутному капіталі СТОВ «Україна» від 30.01.2020, передала ОСОБА_2 належну їй частку статутного капіталу у розмірі 12,28 %, вартістю 7298,00 (сім тисяч двісті дев`яносто вісім) гривень.

Крім того, згідно акту приймання-передачі частки в статутному капіталі СТОВ «Україна» від 31.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріальною округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й., зареєстрованого в реєстрі за № 170, 171, учасник зазначеного товариства ОСОБА_6 , на виконання пункту 1 Договору №1 дарування частки у статутному капіталі СТОВ «Україна» від 30.01.2020, передав ОСОБА_2 належну йому частку статутного капіталу у розмірі 12,28 %, вартістю 7299,00 (сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять) гривень.

Також, згідно акту приймання-передачі частки в статутному капіталі СТОВ «Україна» від 31.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й., зареєстрованого в реєстрі за № 166, 167, учасник зазначеного товариства ОСОБА_7 , на виконання пункту 1 Договору № 2 дарування частки у статутному капіталі СТОВ «Україна» від 30.01.2020, передав ОСОБА_2 належну йому частку статутного капіталу у розмірі 12,28 %, вартістю 7299,00 (сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять) гривень.

Зазначені акти приймання-передачі стали підставою для проведення державної реєстрації змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СТОВ «Україна».

З висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 15.05.2020 за результатими розгляду скарги ОСОБА_1 вбачається, що остання виходила з наступного:

- за результатом перевірки відомостей ЄДР Колегією встановлено, що для проведення оскаржуваної реєстраційної дії державному реєстратору ОСОБА_8 подано документи, перелік яких визначено ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань». Подані державному реєстратору документи відповідають вимогам, що встановлені ст.. 15 Закону;

- для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу щодо зміни складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю (у зв`язку з відчуженням частки в статутному капіталі), державному реєстратору не подається документ, що підтверджує відмову учасника від переважного права на придбання частки іншого учасника Товариства. До повноважень державного реєстратора не входить перевірку обставин щодо дотримання порядку реалізації частки учасника в статутному капіталі Товариства;

- на підставі відомостей ЄДР, Колегією встановлено, що державним реєстратором Шиндер О.Є. виготовлено електронну копію документу, що підтверджує сплату адміністративного збору, що спростовує доводи скаржника про її відсутність.

З матеріалів справи вбачається, що для вчинення спірних реєстраційних дій 31 січня 2020 року державному реєстратору ОСОБА_3 подано наступні документи:

1) реєстраційну картку на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

2) акт приймання-передачі №174, 175;

3) акт приймання-передачі №170, 171;

4) акт приймання-передачі №166, 167;

5) адмін збір (квитанція).

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються такі документи:

1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі;

2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про місцезнаходження та про здійснення зв`язку з юридичною особою;

3) реєстр осіб (громадян), які брали участь в засіданні уповноваженого органу управління юридичної особи, - у разі внесення змін до відомостей про громадські об`єднання, політичні партії;

4) документ, що підтверджує правомочність прийняття рішення відповідно до статуту громадського формування про внесення змін до Єдиного державного реєстру, - у разі державної реєстрації змін до відомостей про громадське формування;

5) відомості про керівні органи громадського формування (ім`я, дата народження керівника, членів інших керівних органів, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), посада, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку) - у разі внесення змін до складу керівних органів;

6) документ, що підтверджує реєстрацію іноземної особи в країні її місцезнаходження (витяг із торговельного, банківського, судового реєстру тощо), - у разі змін, пов`язаних із входженням до складу засновників юридичної особи іноземної юридичної особи;

7) документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених статтею 36 цього Закону;

8) установчий документ юридичної особи в новій редакції - у разі внесення змін, що містяться в установчому документі;

9) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта або розподільчого балансу - у разі внесення змін, пов`язаних із внесенням даних про юридичну особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа;

10) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про вихід із складу засновників (учасників) та/або заява фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, та/або договору, іншого документа про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи, та/або рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про примусове виключення із складу засновників (учасників) юридичної особи або ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі внесення змін, пов`язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи;

11) заява про обрання юридичною особою спрощеної системи оподаткування та/або реєстраційна заява про добровільну реєстрацію як платника податку на додану вартість, та/або заява про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій за формами, затвердженими відповідно до законодавства, - за бажанням заявника у разі внесення до установчих документів змін, які впливають на систему його оподаткування.

Частина 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань» встановлює, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться зокрема на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань» визначено порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 755-IV підставами для зупинення розгляду документів, поданих для державної реєстрації, є:

1) подання документів або відомостей, визначених цим Законом, не в повному обсязі;

2) невідповідність документів вимогам, установленим статтею 15 цього Закону;

3) невідповідність відомостей, зазначених у заяві про державну реєстрацію, відомостям, зазначеним у документах, поданих для державної реєстрації, або відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі;

4) невідповідність відомостей, зазначених у документах, поданих для державної реєстрації, відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі;

5) невідповідність реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта) відомостям, наданим відповідно до статті 13 цього Закону;

6) несплата адміністративного збору або сплата не в повному обсязі;

7) подання документів з порушенням встановленого законодавством строку для їх подання.

Як встановлює ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань» зупинення розгляду документів з підстав, не передбачених цією статтею, не допускається.

Стаття 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань» визначає підстави для відмови у державній реєстрації, якими зокрема є:

1) документи подано особою, яка не має на це повноважень;

2) у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії;

3) у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення про арешт корпоративних прав - у разі державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв`язку із зміною частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи;

4) не усунуто підстави для зупинення розгляду документів протягом встановленого строку;

5) документи суперечать вимогам Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань» відмова у державній реєстрації з підстав, не передбачених цією статтею, а також відмова у державній реєстрації (легалізації) професійної спілки, її організації або об`єднання не допускається.

Таким чином, за умови подання заявником визначених Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань» документів, необхідних для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, державний реєстратор зобов`язаний вчинити відповідні реєстраційні дії та внести до ЄДР відповідні записи; у разі ж наявності недоліків при поданні документів для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, державний реєстратор наділений правом зупинити розгляд поданих документів або відмовити у державній реєстрації.

За результатами розгляду скарги позивача Комісія дійшла висновку, що державний реєстратор не мала підстав для зупинення розгляду документів, поданих для проведення оскаржуваної реєстраційної дії, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Спростовуючи правомірність реєстраційної дії на підставі поданих документів позивач зазначив про відсутність у заяві про державну реєстрацію інформації про наявність або відсутність кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи та відомості про нього; документи подані на реєстрацію містили недостовірні відомості, а саме: інформацію щодо місця проживання заявника ОСОБА_2 ; акт приймання-передачі частки у статутному капіталі СТОВ «УКРАЇНА» від 31.01.2020, згідно якого ОСОБА_5 передала ОСОБА_2 належну її частку статутного капіталу у розмірі 12,28%, проте згідно статуту складала 12,27%.

Крім того, позивач вказав на те, що здійснюючи спірну реєстраційну дію проведено за відсутності згоди інших учасників товариства на відчуження частки (дарування).

Надаючи правову оцінку заз0наченому мвище, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у випадку встановлення під час розгляду скарги відповідність рішення державного реєстратора вимогам законодавства, це є підставою для відмови у задоволенні скарги на підставі п. 10 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань».

Водночас, як свідчать матеріали справи згідно актів приймання-передачі частки в статутному капіталі СТОВ «Україна» від 31.01.2020, посвідчених приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й., зареєстрованих в реєстрі за № 166, 167, 170, 171, 174, 175, поданих ОСОБА_2 для проведення реєстраційної дії «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах», місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 .

Водночас, реєстраційна картка на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (заява про державну реєстрацію), в частині включення до складу засновників (учасників) СТОВ «Україна» ОСОБА_2 , містить інформацію, згідно з якою місцем проживання останнього є АДРЕСА_2 .

Вказана інформація не була перевірена державним реєстратором при вчиненні реєстраційної дії та відображена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо СТОВ «Україна».

Крім того, згідно інформації, яка містилася у Статуті СТОВ «Україна» та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до 03.02.2020, ОСОБА_5 , як учасник СТОВ «Україна» володіла часткою у розмірі 12,27 % статутного капіталу товариства номінальною вартістю 7298 (сім тисяч двісті дев`яносто вісім) гривень 00 копійок.

Проте, згідно акту приймання-передачі частки в статутному капіталі СТОВ «Україна» від 31.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й., зареєстрованого в реєстрі за № 174, 175, ОСОБА_5 , на виконання пункту 1 Договору № 1 дарування частки у статутному капіталі СТОВ «Україна» від 30.01.2020, передала ОСОБА_2 нібито належну їй частку статутного капіталу у розмірі 12,28 %, вартістю 7298 (сім тисяч двісті дев`яносто вісім) гривень 00 копійок, що не відповідає дійсності в частині володіння останньою саме 12,28 % часткою статутного капіталу.

Відповідно до п. 10 Розділу II вищезазначеного Порядку, державний реєстратор у строки, визначені законом, здійснює перевірку зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі документів на наявність підстав для зупинення їх розгляду та на наявність підстав для відмови в державній реєстрації.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації.

Зазначені обставини не були взяті до уваги відповідачем при розгляді скарги від 10 березня 2020 року за вх. №7576-33-20.

Крім того, слід зазначити, що чинним законодавством передбачено право учасника товариства з обмеженою відповідальністю відчужувати свою частку третім особам. Проте щодо таких правочинів діють певні обмеження. По-перше, статутом товариства може бути заборонено таке відчуження. По-друге, у разі відчуження за договором купівлі-продажу діє переважне право інших учасників на купівлю частки.

Наразі на законодавчому рівні питання переважного права учасників регламентовані в положеннях ч. 2 ст. 147 Цивільного кодексу України, які повністю продубльовані в ч. 3 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства».

Водночас, переважне право діє лише у разі продажу частки третім особам, які не є учасниками товариства. Тому отримання згоди інших учасників не вимагається у разі продажу частки одному або кільком з діючих учасників товариства (п. 4.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» (далі - Постанова №4).

За замовчуванням переважне право застосовується виключно у разі купівлі-продажу частки, а тому не діє у разі відчуження частки іншим чином або переходу прав на неї з інших підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Статуту СТОВ «Україна» (пункти 17.10.1, 17.10.2) учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам. Відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників.

При цьому, ОСОБА_2 не був учасником СТОВ «Україна», а відтак такий дозвіл мав бути наданий іншими учасниками товариства, які мали переважне право купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток.

Вказані доводи також не були взяті до уваги відповідачем при розгляді скарги ОСОБА_1 .

Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, відповідачем при розгляду скарги ОСОБА_1 не дотримано вимог п. 8 Порядку № 1128 в частині встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовували вимоги і заперечення скаржника, зазначені у скарзі, та інші обставини, які мали значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження.

Окрім зазначеного, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

З огляду на викладене, наказ Міністерства юстиції України № 1301/7 від 03 червня 2020 року, прийнятий на підставі висновку Комісії, необґрунтованість якого встановлена судом вище, а тому є протиправним і підлягає скасуванню, що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині.

З огляду на те, що скарга вх.№ 7580-33-20 від 10 березня 2020 року була подана іншою особою ( ОСОБА_4 ), відтак відповідачем безпідставно прийнято рішення за її розглядом на підставі п. 5 ч. 8 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань».

З огляду на викладене, наявні правові підстави і для скасування наказу відповідача №1358/7 від 11.06.2020.

Щодо посилання апелянта на закриття провадження у справі, а саме на те, що правовідносини у справі мають приватноправовий характер з посиланням на постанови Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №826/1934/17, від 30.05.2018 року у справі №907/1215/15, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу на юрисдикцію та вказує, що до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи належать публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Наведене узгоджується з положеннями ст. ст. 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначають поняття публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України про скасування рішень про державну реєстрацію за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 від 04.03.2020 року на дії державного реєстратора Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_3 .

У межах цієї адміністративної справи вирішується виключно публічно-правовий спір щодо правомірності висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 14.05.2020 та наказів Міністерства юстиції України від 03.06.2020 №1301/17 та від 11.06.2020 №1358/17 «Про відмову у задоволенні скарги».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до п 13 ч. 1 ст. 20 ГПК України передбачено, що вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Предметом оскарження у даній справі є рішення і дії Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги учасника СТОВ «Україна» ОСОБА_1 на рішення та дії державного реєстратора по реєстрації змін у корпоративних правах цього Товариства.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» №755-IV, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Крім того, зазначеною статтею передбачено порядок та строки подання скарг на рішення державних реєстраторів, повноваження Міністерства юстиції України за наслідками розгляду таких скарг.

Процедура розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів врегульована Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації (затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128), яким, серед іншого, передбачено утворення та повноваження постійно діючої комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Отже, у спірних правовідносинах Міністерство юстиції України виступає як суб`єкт владних повноважень, який законом наділений владними управлінськими функціями щодо забезпечення процедури адміністративного оскарження у сфері державної реєстрації юридичних осіб.

Водночас, як встановлено належність корпоративних прав СТОВ Україна», реєстрація яких є предметом оскарження у даній справі, є предметом самостійного спору.

Враховуючи, що корпоративні відносини, які виникли між учасниками даної справи, є предметом самостійного судового оскарження, в межах розгляду даної справи адміністративний суд відповідно до визначених законом завдань адміністративного судочинства перевіряє дотримання процедури під час реалізації Міністерством юстиції України владних управлінських функцій щодо забезпечення адміністративного оскарження у сфері державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду, в тому числі його Великої Палати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 910/8424/17), справи щодо оскарження рішень Міністерства юстиції України, прийнятих за наслідками розгляду скарг на дії державних реєстраторів, підлягають розгляду за правилами саме адміністративної юстиції.

Колегія суддів зазначає, що предметом розгляду у справі не є оцінка дій державного реєстратора Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_3 .

Отже, спір у справі стосується виключно процедури розгляду Міністерством юстиції України скарги на дії державного реєстратора (відносини, що розпочалися з 04.03.2020, моменту реєстрації скарги ОСОБА_1 на дії державного реєстратора ).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що даний спір не належить до розгляду адміністративного суду, оскільки предметом розгляду в даній справі є висновок Комісії від 14.05.2020, накази Міністерства юстиції України від 03.06.2020 №1301/17 та від 11.06.2020 №1358/17.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року у справі №826/9046/16.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першо інстанції дійшов до правильного висновку, що що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль