Справа № 520/16942/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2021-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

27 січня 2021 р. № 520/16942/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання - Мірзабековій К.С.,

за участю:

представника відповідача - Красникова В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- Визнати протиправною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 06.11.2020 № Ф- 141538-17 на суму 35 5587,99 гривень, винесену ГУ ДПС у Харківській області.

- Зобов`язати Головне управлінні ДПС у Харківській області скасувати нарахування з єдиного соціального внеску з інтегрованої картки платника податків за 2017, 2018, 2019. 2020 роки та привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника податків, з урахуванням вищенаведеного.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в відповідача як самозайнята особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат). Також позивачем вказано, що він є інвалідом 2 групи (інвалід війни) і має пільги, встановлені законодавством України, та відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 йому призначена пенсія по інвалідності 2 групи з 01.04.2008 року. При цьому, позивачем вказано, що у зв`язку з наявністю у нього статусу інваліда війни 2 групи він має право на пільги, що передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто звільнений від сплати будь-яких податків та обов`язкових платежів. В той же час, позивачем вказано, що звітність подана ним з нульовими показниками, адвокатською діяльністю не займався і не займається, що свідчить про неотримання доходу та, як наслідок, відсутності обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску відповідно до чинного законодавства України. Позивач, посилаючись на приписи статті 26 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вказав про безпідставність нарахування оскаржуваною вимогою єдиного внеску як особі, що провадить незалежну професійну діяльність, оскільки він не є особою, яка отримує дохід від здійснення незалежної професійної адвокатської діяльності. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.11.2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що оскаржувана позивачем у даній справі вимога про сплату боргу (недоїмки) була прийнята з огляду на обставини того, що в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізичні особи-підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність розглядається як окремі платники єдиного внеску. Отже, оскільки позивач перебуває на обліку в Київському управлінні ГУ ДПС у Харківській області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат), дата встановлення ознаки 01.01.1996 року. Отже, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат), не отримувала дохід, починаючи з 01.01.2017 року, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок відповідно до абз. 1 п.3 ч.1 ст. 7. Отже, оскільки згідно даних ІКП позивача по єдиному соціальному внеску обліковувався борг у сумі 35 584,99 грн., то відповідачем було правомірно винесено спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 05.01.1995 року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 544.

При цьому, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 позивач є інвалідом 2 групи (інвалід війни) і має право на пільги, встановлені законодавством України.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 позивачу призначена пенсія по інвалідності 2 групи з 01.04.2008 року, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військовослужбовця, при виконанні інтернаціонального обов`язку.

У позовній заяві позивачем вказано, що він в 2015 році звернувся із заявою до начальника податкової служби Київського району з проханням не нараховувати єдиний соціальний внесок за 2013 та наступні роки і додав копію посвідчення (інваліда 2 групи), проте зазначене враховано не було, що свідчить про порушення його конституційних прав і свобод як громадянина України.

Також позивачем вказано, що звітність подана ним з нульовими показниками, адвокатською діяльністю він не займався, і не займається, дохід не отримує, а тому і єдиний соціальний внесок сплачувати не повинен, згідно чинного законодавства України.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 05.11.2019 № Ф-141538- 17 на суму 26 538,51 гривень.

Не погоджуючись із вказаною вище вимогою, позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою, рішенням від 26 грудня 2019 року №14665/6/99-00-08-06-01 було відмовлено у скасуванні вимоги, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі № 520/570/20 за адміністративним позовом адвоката ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування від 05.11.2019 № Ф -141538-17 на суму 26 538.51 грн. визнано протиправною та скасовано вищезазначену вимогу.

28.10.2020 позивач направив заяву до канцелярії ГУ ДПС у Харківській області (вх. від 28.10.2020 №115598/ФОП/АДВ/Г) з проханням повідомити позивача письмово про виконання рішення суду щодо скасування вимоги на суму 26 538.51 грн. та приведення облікових карток платника податку у відповідність.

Проте що позивач отримав нову вимогу просплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 06.11.2020 №Ф-141538-17 на суму 35 587.99 грн..

Отже, позивач, не погодившись із отриманою вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 №Ф-141538-17 на суму 35 587.,9 грн., звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464).

Згідно із приписами ч.2 ст. 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як передбачено положеннями п.п. 4, 5 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - діяльність, зокрема адвокатів, за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ в редакції згідно із Законом України від 03.10.2017 р. № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" платники єдиного внеску, зазначені у п.п. 4, 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що до платників єдиного внеску законодавцем віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Таким чином, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.11.2018 р. у справі № 820/1538/17.

Водночас, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської прибуткової діяльності та факту зайнятості особи.

Під час розгляду справи 520/570/20 судом було встановлено, що позивачем за період 2015 - 2019 року не було отримано доходу від здійснення власної діяльності.

Також з копій податкових декларацій про майновий стан і доходи, поданих позивачем за звітний період з 2015 року по 2020 рік, було встановлено, що ОСОБА_1 не було отримано доходів.

Однак, зі змісту наданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено, що заборгованість виникла внаслідок несплати наступних нарахувань за 2017 - 2018 роки, а саме: 19.04.2018 р. нараховано єдиного внеску в сумі 2457,18 грн. (за І кв. 2018 р.); 02.05.2018 р. нараховано єдиного внеску в сумі 8448,00 грн. (за 2017 р.); 19.07.2018 р. нараховано єдиного внеску в сумі 2457,18 грн. (за II кв. 2018 р.); 19.10.2018 р. нараховано єдиного внеску в сумі 2457,18 грн. (за III кв. 2018 р.); 19.01.2019 р. нараховано єдиного внеску в сумі 2457,18 грн. (за IV кв. 2018 р,); 19.04.2019 р. нараховано єдиного внеску в сумі 2754,18 грн. (за І кв. 2019 р.); 19.07.2019 р. нараховано єдиного внеску в сумі 2754,18 грн. (за II кв. 2019 р.); 19.10.2019 р. нараховано єдиного внеску в сумі 2754,18 грн. (за ІІІ кв. 2019 р.),20.01.2020 р. нараховано єдиного внеску в сумі 2754,18 грн. (за IV кв. 2019 рік), 20.04.2020 р. нараховано єдиного внеску в сумі 2 078,12 грн. (за I кв. 2020 рік), 20.072020 р. нараховано єдиного внеску в сумі 1 039,06 грн. (за IІ кв. 2020 рік), 20.10.2020 р. нараховано єдиного внеску в сумі 3 178,12 грн. грн. (за IІІ кв. 2020 рік).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що в період, за який позивачу нараховано недоїмку згідно з оскаржуваною вимогою, ОСОБА_1 не здійснював самостійної адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у позивача, як самозайнятої особи.

Стосовно доводів відповідача про обов`язок позивача нараховувати та сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу від адвокатської діяльності, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 -VІ (в редакції, чинній з 01.01.2017 р. до 11.10.2017 р. зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 р. № 1774-VIII) у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з абз. 2 п. 2 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VІ (в редакції, чинній з 11.10.2017 р. у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.10.2017 р. № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, як зазначалось вище, в силу п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону необхідною ознакою самозайнятої особи як платника єдиного внеску є отримання доходу від провадження незалежної професійної діяльності.

Таким чином, між нормами п. 5 ч. 1 ст. 4 та п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ наявна певна колізія.

Згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Таким чином, з огляду на приписи пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України та норми Закону № 2464-VІ, суд приходить до висновку про необґрунтованість зазначених доводів представника контролюючого органу.

Стосовно доводів представника відповідача щодо не розповсюдження на позивача як на особу, яка провадить незалежну професійну діяльність приписів ч.4 ст. 4 Закону №2464 з огляду на те, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони при цьому є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до цього закону пенсію або соціальну допомогу суд зазначає, що останні є обґрунтованими, оскільки приписи ч.4 ст. 4 Закону №2464 не поширюються на осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, з огляду на визначення того, що фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відтак, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що у даному випадку у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що контролюючим органом і вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-141538-17 на суму 35 587,99 грн. також було винесено протиправно.

Щодо позовних вимог позивача з приводу зобов`язання Головне управлінні ДПС у Харківській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника податків, суд зазначає наступне.

У Порядку ведення органами Державної податкової служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року № 422 зазначено, що інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДПС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; інформаційна система органів ДПС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку № 422 з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДПС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів за напрямами: відповідність форм відкритих ІКП затвердженому переліку форм ІКП; відповідність відкритої ІКП за видами бюджетів та платежів як для юридичних, так і для фізичних осіб відповідно до затвердженого переліку форм ІКП; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДПС (крім платежів, які контролюються органами ДПС в частині актів перевірок); наявність відкритої ІКП за платником, який знятий з обліку в органі ДФС; наявність у платника, якого виключено з реєстру платників певного податку, відкритої ІКП без ознаки «платник відсутній в реєстрі»; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування»; одночасна наявність показника переплати та невиділеного (незафіксованого) податкового боргу з грошового зобов`язання (заборгованості (без пені)) в ІКП; від`ємне значення переплати та/або боргу (заборгованості) в ІКП.

Пунктом 2 розділу 2 Порядку № 422 встановлено, що розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДПС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17) та від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника податків.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із приписами ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м.Харків, 61057) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково..

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 06.11.2020 № Ф- 141538-17 на суму 35 5587,99 гривень.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01 лютого 2021 року

Суддя Бідонько А.В